АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3373/16 Справа № 209/4530/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Решетник Т. О. Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Романюк М.М., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 05 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 та приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою. Позивач вказував на те, що 25 червня 2015 року відповідач, керуючи автомобілем "Volkswagen" реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем "Шевроле" реєстраційний номер НОМЕР_2 під його управлінням. В результаті ДТП вказаний автомобіль зазнав механічних ушкоджень, вартість його ремонту становить 73 546,00 грн.

Посилаючись на не, що страхова компанія "ПЗУ Україна", де відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, сплатила йому страхове відшкодування у розмірі 37 408,02 грн., позивач просив стягнути з відповідача недоплачену суму матеріальних збитків 36 138 грн. та на відшкодування моральної шкоди 8 500 грн., з яких 3 400 грн. моральна шкода завдана його батькові ОСОБА_4, а 1 700 грн. - дружині ОСОБА_5, які на момент ДТП знаходилися в його автомобілі.

06 січня 2016 року суд залучив до участі у справі в якості третьої особи ПрАТ СК "ПЗУ Україна".

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 05 лютого 2016 року позов задоволено частково, на користь позивача стягнуто з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 20 121,98 грн. та 2 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення в частині задоволених вимог як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

В іншій частині рішення не оскаржується і у відповідності зі ст.303 ЦПК України не переглядається.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Зі справи вбачається, що 25 червня 2015 року сталося зіткнення автомобіля "Volkswagen" реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 з належним ОСОБА_3 автомобілем "Шевроле" реєстраційний номер НОМЕР_2 під його управлінням

Вину ОСОБА_2 в порушенні Правил дорожнього руху при вказаній ДТП встановлено постановою Оболонського районного суду м.Києва від 12 серпня 2015 року (а.с.7).

04 липня 2014 року між ПрАТ СК "ПЗУ Україна" та ОСОБА_2 був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, яким передбачений ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, а також життю та здоров'ю потерпілих внаслідок експлуатації автомобіля "Volkswagen" реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.69, 92).

Згідно звіту №1216/15-158659 від 03 липня 2015 року про оцінку транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Шевроле" реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 42 500,83 грн. (а.с.40-50).

На підставі вищевказаного договору страхова компанія виплатила позивачеві страхове відшкодування у розмірі 37 408,02 грн.

Встановивши, що фактично на ремонт автомобіля позивачем було витрачено 57 530,00 грн., суд обґрунтованого стягнув з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 20 121,98 грн., а також 2 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне рішення в цій частині.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована, а сума завданих збитків не перевищувала ліміт відповідальності страховика за шкоду, оскільки передбачений договором страхування ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн., а фактично на ремонт автомобіля позивачем було витрачено 57 530,00 грн.

Посилання апеляційної скарги на неврахування судом при стягненні моральної шкоди того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду заподіяну здоров'ю також була застрахована, а позивач не звертався до страхової компанії з заявою про відшкодування шкоди заподіяної здоров'ю, і того, що позивач вже отримав 1 000 грн. моральної шкоди, не є підставою для скасування рішення з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення суд врахував факт отримання позивачем 1 000 грн. від тещі відповідача, які він спрямував на відновлення стану свого здоров'я, а тому й не звертався за відшкодуванням шкоди заподіяної здоров'ю.

Крім того, метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України від 1 липня 2004 року №1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону).

Згідно зі ст.6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.ч.1 та 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України №6-2808 цс 15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалене судом рішення в оскарженій частині відповідає матеріалам справи та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Романюк М.М.

Красвітна Т.П.