Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/5336/15 Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
№ провадження 22-ц/778/1968/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„30 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа: Комунарський РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області, про усунення перешкод в користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа: Комунарський РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області, про усунення перешкод в користуванні власністю.

У позові зазначав, що 11 березня 2011 року між ним та ОСОБА_7, яка діяла як опікун від імені недієздатної ОСОБА_8 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2010 року та розпорядження голови Комунарської РА м. Запоріжжя від 13.01.2011 року № 30, був укладений договір довічного утримання (догляду).

За умовами зазначеного договору ОСОБА_8 в особі опікуна передала йому у власність квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності, а він зобовязався забезпечити її утримання довічно, а у разі втрати здоровя, також довічного доглядати.

05.04.2011 року ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» проведено державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ним.

01 січня 2014 року ОСОБА_8 померла.

Він займався її похованням, ніс пов»язані з цим матеріальні витрати.

На час смерті ОСОБА_8 укладений між ними договір довічного утримання розірваний не був, зобов»язання за цим договором були виконані ним у повному обсязі і відповідно до ч.2 ст. 755 ЦК України договір припинився у зв»язку зі смертю відчужувача.

Посилаючись на те, що відповідачі, які були зареєстровані в належній йому квартирі та проживали в ній за згодою колишнього власника ОСОБА_8 членами його родини не являються, однак добровільно виселитися із квартири та знятися з реєстрації відмовляються, чим порушують його право власності, просив суд усунути перешкоди у користуванні власністю - квартирою № 76 по вул. Малиновського, буд. 10 в м. Запоріжжі, визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою з припинення їх реєстрації та виселити їх з вищезазначеної квартири.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою № 76 в будинку № 10 по вул. Малиновського в м. Запоріжжі.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

У засідання апеляційного суду належним чином повідомлені ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, повістки яким були вручені 15.06.2016 року, не явились, у зв»язку з чим справа в порядку ч.2 ст. 305 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд виходив з того, що останній являється власником квартири АДРЕСА_1, яка була передана йому у власність за договором довічного утримання, укладеного ним 11 березня 2011 року з ОСОБА_7, яка діяла як опікун від імені недієздатної власника квартири ОСОБА_8 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2010 року та розпорядження голови Комунарської РА м. Запоріжжя від 13.01.2011 року № 30, а оскільки відповідачі являлися членами сім»ї ОСОБА_8, як колишнього власникам житла, із втратою останньою права власності на квартиру вони втратили похідне право користування житлом, а тому не мають і правових підстав для проживання у ньому.

Висновки суду є по суті правильними, погоджуються із фактичними обставинами справи та вимогами норм матеріального права.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 07.10.2010 року Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, право власності в ОП «ЗМБТІ» було зареєстровано за нею 13.11.2010 року.

За даними довідки ЖБК «Комунаровець-14», у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_5, - невістка ОСОБА_8 та її онуки ОСОБА_2, ОСОБА_6А.(а.с.15).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2008 року ОСОБА_8 визнано недієздатною, а рішенням того ж суду від 10 червня 2010 року опікуном недієздатної ОСОБА_8 призначено ОСОБА_9

Відповідно до ст..ст.744, 750 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Набувач може бути зобов»язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку(квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання(догляду).

У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужував має право проживати.

За умовами договору довічного утримання(догляду), укладеного 11 березня 2011 року між ОСОБА_4 та від імені недієздатної ОСОБА_8 її опікуном ОСОБА_7, набувач зобов»язувався забезпечити ОСОБА_8 житлом для проживання квартирою, яка йому передана за договором( п.7.3 договору), зобов»язань щодо забезпечення житлом відповідачів, як членів сім»ї ОСОБА_8, договір не містив(а.с.7,8).

Відповідно до п. 7.4 договору, державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_4 була здійснена ОП «ЗМБТІ» 05.04.2011 року(а.с.10).

ОСОБА_8 померла 03.01.2014 року(а.с.11), у зв»язку з чим відповідно до ч.2 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припинився.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, отже позбавлення власником права на житло припиняє і право користування цим житлом членів його сім»ї.

Право члена сім»ї власника будинку(квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім»ї власника будинку (квартири) на користування будинком(квартирою), а, отже, і припинення права власності на будинок(квартиру) припиняє право членів сім»ї на користування цим будинком(квартирою). Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов»язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім»ї колишнього власника у випадку заміни власника.

Таким чином, розглядаючи справу по суті, суд дійшов правомірного висновку про втрату відповідачами права користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_4, а отже і правових підстав для проживання в ній, внаслідок припинення права власності на це приміщення у колишнього власника ОСОБА_8

Оскільки відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, висновки суду про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_4, як нового власника квартири, щодо усунення перешкод у користуванні нею, як його власністю, є правомірними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що квартира АДРЕСА_4 являлася не особистою власністю ОСОБА_8, а належала до їх спільної власності, не ґрунтуються на доказах і спростовуються матеріалами справи, а посилання на те, що відповідачі продовжують оплачувати комунальні послуги за користування спірною квартирою, не впливають на характер правовідносин, що склалися між новим власником квартири та членами сім»ї колишнього власника, які залишилися в ній проживати.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір довічного утримання від 11.03.2011 року апелянт вважає незаконним, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на момент ухвалення рішення по справі вказаний договір у судовому порядку визнаним недійсним не був.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: