У Х В А Л А

14 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення грошових коштів,

встановила:

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 6 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_4 безпідставно списані з його рахунку кошти в розмірі 2 611 560 грн.

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_4 пеню в розмірі 261 156 грн.

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_4 збитки, завдані інфляцією у розмірі 457 546 грн. 57 коп. та 3 % річних у розмірі 42 715 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2016 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення у справі з її направленням на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України : неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 1066, 1068, 1071, 1073, 1074, 1092 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові та скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з відсутності підстав вважати неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо списання коштів із рахунку позивача, оскільки позивачем не доведено, що підпис у заяві-розпорядженні від 17 грудня 2014 року, на підставі якої відбулося списання коштів, виконаний не позивачем, а іншою особою, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у вказаній справі позивач не заявляв, а навпаки заперечував проти її проведення.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року суд касаційної інстанції, виходив із відсутності фактичних даних про те, що умови саме договору банківського рахунку між сторонами містять право на списання коштів без дозволу клієнта, а тому списання 458 грн. 80 коп. з банківського рахунку позивача є безпідставним.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року суд касаційної інстанції виходив із відсутності відомостей щодо договірного списання коштів з особистого рахунку позивача в рахунок належного виконання зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, а саме, відсутні меморіальні ордери на договірне списання коштів. Окрім того, судами вірно не було взято до уваги платіжні доручення, що були надані відповідачем на підтвердження наявності згоди позивача щодо списання коштів з його особистого банківського рахунку, оскільки встановлено відповідним висновком, що підписи на вказаних платіжних дорученнях були вчинені не позивачем, а іншою особою.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року суд виходив із помилковості висновків судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_7 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов'язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, оскільки це не свідчить про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення грошових коштів за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко