Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2374/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

27.12.2016 Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого судді Кіселика С. А. ,

суддів : Авраменко Т.М., Суровицька Л.В..,

За участю секретаря судового засідання Гусак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 6 жовтня 2016 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ,

ВСТАНОВИЛА :

20.04.2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 04.10.2015 року в м. Мала Виска, в результаті ДТП, що сталося за участю ОСОБА_2, загинула її матір ОСОБА_4. Нею на поховання матері було понесено витрати в сумі 29436 грн. 54 коп. Крім того, через втрату самої близької людини вона переживає душевні та фізичні страждання, стан її здоров"я потребує відновлення, а тому вважає, що їй завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в 100 000 грн. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати понесені на поховання матері в сумі 29436 грн. 54 коп. та моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 6 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 29 436 грн. 54 коп. понесених матеріальних витрат та 25 000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в звязку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. А саме, суд дійшов не правильного висновку щодо відсутності у діях загиблої ОСОБА_4 винних дій, в результаті вчинення яких сталося ДТП. Крім того, судом невірно визначено розмір понесених позивачем матеріальних витрат на поховання її матері.

Заслухавши доповідь судді доповідача, відповідача та його представника, представника позивача, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.10.2015 року в м. Мала Виска, по вул. Велігіна, від зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка керувала велосипедом в повній мірі не контролюючи свої дії через стан алкогольного сп"яніння, отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди, що встановлено з матеріалів кримінального провадження № 0000259. Кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України закрито у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. З лікарського свідоцтва про смерть № 2187 та довідки про причину смерті № 2187 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_4 є травми отриманні нею при зіткненні з легковим автомобілем. На поховання ОСОБА_4 було понесено витрати в сумі 29 436 грн. 54 коп., що підтверджується квитанціями та накладними наданими до суду. Розмір матеріальних витрат повязаних з похованням потерпілої ОСОБА_2 в судовому засіданні не оспорює. Автомобіль марки ВАЗ 111703 д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_2, що встановлено з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що міститься в матеріалах кримінального провадження.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що шкода була завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачем були понесені матеріальні витрати у звязку з похованням ОСОБА_4, а тому їх відшкодування, вважає за необхідне, треба покласти на ОСОБА_2, як і відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із висновком суду щодо необхідності покладення на відповідача понесених позивачем матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, однак вважає, що розмір завданої позивачу шкоди судом визначено не правильно.

Суд першої інстанції дійшов не правильного висновку, що витрати, понесені позивачем на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, відносяться до витрат на поховання, які винний зобов'язаний відшкодувати відповідно до ст. 1201 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Наведене однозначно свідчить про те, що церемонія поминання не відноситься до поховання.

Крім того, зі змісту абзаців 8, 9 та 10 статті другої Закону України "Про поховання та похоронну справу" випливає, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними поняттями.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що до витрат на поховання, які відповідач має відшкодувати необхідно віднести придбання речей та отримання послуг перелічених у товарному чеку від 05.10.2015 року (а.с. 13), а саме: гроб, хрест, табличка, послуги катафалка, платки, вінки, стрічка, на загальну суму 4395 грн. 00 коп. та придбання речей перелічених у накладній № 84 від 05.10.2015 року (а.с. 21), а саме: платки, рушники, простирадло, подушка, покривала, носові хустинки, на загальну суму 4403 грн. 00 коп.

Заперечення відповідача та його представника, що надана до суду накладна № 84 від 05.10.2015 року не підтверджує факту придбання відповідачем перелічених у ній предметів не ґрунтується на законі.

Так, статтею 2 Закону України « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено поняття розрахункового документу, а саме зазначено, що таким документом є документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Пунктом 15 статті 3 зазначеного Закону визначено, що субєкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобовязані: надати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

Враховуючи наведене колегія суддів приймає надану позивачем на підтвердження витрат на поховання накладну № 84 від 05 жовтня 2015 року (а.с. 21) як належний та допустимий доказ.

Колегія суддів також вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на виготовлення та встановлення памятнику, а доводи апелянта в цій частині вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, положенням пункту 24 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27 березня 1992 року № 6 розяснено, що судам зокрема, потрібно врахувати, що витрати на виготовлення памятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних памятників і огорож у даній місцевості.

Згідно накладної № 10 від 02.04.2016 року (а.с. 26) вартість памятника та надгробника становить 8730 грн.

Судом першої інстанції саме ця сума витрат була стягнута на користь позивача.

Відповідач заперечуючи розмір суми даних витрат зазначив, що дана накладна містить припис ФОП ОСОБА_5 про те, що вартість памятника становить 4200 грн. і не зазначена вартість надгробника.

Дослідивши в судовому засіданні накладну № 10 від 02.04.2016 року (а.с. 26) колегія суддів встановила, що будь яких приписів вона не містить.

Аналізуючи досліджену у судовому засіданні надану відповідачем копію накладної № 10 від 02.04.2016 року ( а.с. 74), колегія суддів дійшла висновку, що приписи які містяться у цій накладній не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки дана копія накладної не відповідає оригіналу, а сума вартості зазначених у приписі предметів не співпадає із вартістю памятника та надгробка зазначеною у накладній.

Крім того, колегія суддів вважає, що памятник та надгробок є комплексною ритуальною спорудою, а отже витрати на її установку підлягають стягненню у розмірі зазначеному у накладній № 10 від 02.04.2016 року.

Також, суд першої інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку, з урахуванням норм ст. ст. 22, 1187 ЦК України, про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення з нього коштів в рахунок відшкодування завданої позивачу моральної шкоди оскільки ДТП сталося із -за винних дій потерпілої, не ґрунтується на законі.

Так, відповідно до п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено про те, що у разі, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

У п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом правильно установлено, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди дочці загиблої ОСОБА_4 завдано моральних страждань, що полягали у душевних стражданнях, які позивач зазнала, у зв'язку із смертю матері, в переживаннях, що позбавило спокою, змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя та спричинило порушення нормального ритму життя, стану здоров'я.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини справи, а саме те, що вина відповідача у скоєнні ДТП відсутня, у причинному звязку з фактом ДТП знаходяться саме невідповідні дії водія велосипеда ОСОБА_4 вимогам п. 2.3(б) та п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Враховуючи наведене та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності зменшення суми, що підлягає компенсації за спричинену моральну шкоду до 5000 грн.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не правильно визначено суму судового збору, що підлягає стягненню в дохід держави.

Як вбачається із позовної заяви позивачем заявлено позов щодо стягнення матеріальних збитків (вимога майнового характеру) та стягнення моральної шкоди (вимога немайнового характеру).

Відповідно до п.п.1 та п.п.2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на час предявлення позову, за подання позовів немайнового характеру судовий збір справляється в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (1378 грн. х 0,4 = 551грн. 20 коп.); за подання позовів майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (1378 грн. х 0,4 = 551грн. 20 коп.).

Позивач відповідно до п.2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати при подачі позову.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача, в дохід держави, має бути стягнуто 1102 грн. 40 коп., а не 551 грн. 20 коп., як то визначив суд першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо визначення сум, які підлягають стягненню із відповідача, не відповідають обставинам справи, а рішення про стягнення сум коштів витрачених позивачем на поминальні обіди не ґрунтується на законі.

Данні обставини згідно вимог п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції .

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.303,307,309,313-314,316,317,319,325 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 6 жовтня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 17528 грн. 00 коп. понесених матеріальних витрат та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1102 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: С.А.Кіселик

Судді: Т.М. Авраменко

ОСОБА_6