Справа № 214/8883/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 серпня 2016 року Саксаганський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді Ковтун Н.Г.

при секретареві Троценко О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди в звязку з втратою працездатності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в звязку з втратою працездатності, відповідно до кого просить суд стягнути з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" 243 000 грн за спричинену моральну шкоду без утримання податку з доходу фізичних осіб; в обґрунтуванні своїх позовних вимог посилається на те, що працював на працював на підприємстві відповідача з 20.01.1998 року по 15.07.2013 рік електрослюсарем з ремонту устаткування на шахті «Родіна». 15.07.2013 року був звільнений з підприємства в звязку з виходом на пенсію. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 2289) йому було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії; Радікулопатія попереково-крижова з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями на фоні ретроспондилолістезу. Був складений акт розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань від 06.06.2013 року, в п.17 встановлено, що причиною отримання профзахворювань являється, перевищення гірничо допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Висновком медико соціально експертною комісією йому первинно в 2013 році встановлено 40 % втрати професійної працездатності, 20 % по вібраційній хворобі та 20 % по ХОЗЛ. При наступному переогляді 22.07.2014 року, йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності, 20% по ХОЗЛ та 20% по радикулопатії.

Позивач зазначив, що саме з вини підприємства відповідача, він втратив частину працездатності, відчуває себе неповноцінним, відчого він перенасить моральні страждання. У звязку з профзахворюванням він неодноразово був на лікуванні в міських лікарнях інституту промислової медицини. Згідно його епікризів йому протипоказана: робота в умовах пилу, важка фізична праця, несприятливий мікроклімат та рекомендовано: спостереження терапевтаневропатолога за місцям мешкання, уникати переохолоджень, прийом медикаментозних препаратів. Оздоровлення в місцевому санаторії-профілакторії. Санітарно-курортне лікування Південного берегу Криму. Від вищевказаних висновків лікарів переносить моральні страждання та переживання так як: не має можливості працевлаштуватися; змушений постійно лікуватися, бути не вдома, витрачати кошти на лікування; взимку він мало часу може бути на свіжому повітрі, яке йому необхідне; мало, що може робити по господарству, так як йому протипоказана важка фізична праця. Переносить постійний біль в поперековому відділі хребта з іррадіацією у нижні кінцівки. Виникає головний біль, часто кашляє та відчуває свистячі хрипи в грудях. У звязку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві зазначив, що з вини підприємства відповідача, позивачу заподіяна шкода здоровю, він втратив частину професійної працездатності, постійно звертається за допомогою лікарів, що підтверджується виписними епікризами. Представник позивача зазначив, що внаслідок отримання професійного захворювання змінився ритм життя позивача, зменшилась активність його життєвої діяльності, він змушений докладати багато зусиль для організації свого життя та постійного підтримання працездатності. Представник пояснив, що позивач знав про шкідливі умови праці, проте не знав і не повинен був знати про перевищення гранично-допустимих концентрацій шкідливих факторів, саме через допущення яких він захворів, в результаті чого переносить моральні та фізичні страждання через отримані професійні захворювання.

Представник відповідача позов не визнала. Зазначала, що Позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві Відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що Позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Також позивач була застрахована, тому позивач повинен звертатись з вимогами про відшкодування моральної шкоди до відповідного фонду соціального страхування.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно копії трудової книжки серії БТ-І №1197998 від 23.12.1976 року20.01.1998 року був ОСОБА_4 був прийнятий на роботу до ш. Родіна електрослюсарем де пропрацював по 15.07.2013 рік, був звільнений з підприємства в звязку з виходом на пенсію (а.с.5-6)

Згідно копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.06.2013 року, працюючи електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, мавши місце порушень перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: за концентрацієюаерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості, позивач отримав професійне захворювання з відповідним діагнозом: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першого, другого ступеню (пилотоксичний бронхіт першого-другої ст., емфізема легень першого-другого ст.), група В, фаза загострення, ЛН першого-другого ст. J44; 2) радікулопатія попереково-крижова з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями на фоні ретроспондилолістезу тіла L5(5мм). М54.1(а.с. 7-8).

Висновком МСЕК від 27.07.2016 року позивачеві встановлено безстроково40% втрати професійної працездатності, 20% по ХОЗЛ та 20% по радикулопатії, група інвалідності не встановлювалась (а.с. 43).

Згідно наданих виписних епікризів, позивач в результаті отримання професійних захворювань, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах міста ОСОБА_1. Згідно його епікризів йому протипоказана: робота в умовах пилу, важка фізична праця, несприятливий мікроклімат та рекомендовано: спостереження терапевтаневропатолога за місцям мешкання, уникати переохолоджень, прийом медикаментозних препаратів. Оздоровлення в місцевому санаторії-профілакторії. Санітарно-курортне лікування на курортах пульмонологічного профілю та патологіїпериферичної нервової системи в теплий період року. (а.с. 26-32).

Згідно медичних документів позивачеві рекомендованоспостереження терапевтаневропатолога за місцям мешкання, уникати переохолоджень, прийом медикаментозних препаратів. Оздоровлення в місцевому санаторії-профілакторії. Санітарно-курортне лікування на курортах пульмонологічного профілю та патологіїпериферичної нервової системи в теплий період року.

Вивчивши надані суду докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та наявності обовязку відповідача по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві, виходячи з наступного.

Між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинена дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_4 права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання.

Доводи заперечень ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що позивач до підприємства з проханням щодо відшкодування йому моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності, може виникнути зокрема, після відмови підприємством відшкодувати моральну шкоду добровільному порядку. Проте заяви до підприємства не надавалось безпідставні оскільки згідно з ст.15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначив, що при укладенні трудового договору позивачу були розяснені умови праці, попереджений про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Доводи заперечення відповідача щодо того, що позивач працював у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, суд не приймає до уваги, оскільки згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 квітня 2016 року та медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 21.07.2016 року, підставою для встановлення професійного характеру захворювань позивача послужив також стаж роботи електрозварювальником шахти "Родіна" ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат".

Окрім того, висновки суду відповідають рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р., відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Окрім того, відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 у зв'язку з втратою ним професійної працездатності встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих звязків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди необхідно врахувати роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, надаючи оцінку ступеню фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалості і тяжкості, істотності вимушених змін у його життєвих і громадських стосунках, а також конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, та ступеню вини позивача у виникненні професійного захворювання, про що зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаних профзахворювань, тривалість лікування, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв'язків, а саме 40% втрати професійної працездатності на безстроковий термін, істотність вимушених змін в життєвих стосунків.

Зважаючи на вищевикладене, а також ступінь втрати професійної працездатності позивача 40 % на безстроковий термін, стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, суд вважає, що компенсацію за заподіяні моральні страждання позивачеві ОСОБА_4 слід призначити у розмірі 40 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції станом на 01 вересня 2015 року, ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою встановлюється в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційна до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р., ст.ст. 10, 11, 27, 60,88, 213- 215 ЦПК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 23. 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 40 000 (двадцять пять тисяч) грн

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь держави судові витрати у розмірі, у розмірі 1375 (одну тисячу триста сімдесят пять) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу виготовлення повного тексту рішення через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Ковтун Н.Г.