Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

МостовоїГ.І., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення ненарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати, компенсації у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Згідно із наказом тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») від 13 лютого 2009 року № 88-п ОСОБА_3 звільнено з посади менеджера проекту центру ефективності роботи ребрендових площадок продажу департаменту змін та інновацій роздрібної мережі генерального департаменту дистриб'юції з 13 лютого 2009 року за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Зазначила, що при звільненні відповідач не провів із нею повного розрахунку, не виплатив додаткової заробітної плати за роботу у вихідні дні, відпрацьовані ОСОБА_3 у грудні 2008 року та січні 2009 року.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за роботу у вихідні дні: 27, 28 грудня 2008 року, 17, 18 січня 2009 року, 24, 25 січня 2009 року, у розмірі 1 356 грн 56 коп.; індексацію заробітної плати у зв'язку із затримкою її виплати за період із березня 2009 року до березня 2015 року у розмірі 1 665 грн 79 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 219 180 грн 99 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 компенсацію за роботу у вихідні дні в розмірі 1 665 грн 79 коп., індексацію заробітної плати у розмірі 1 325 грн 96 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 219 180 грн 99 коп., а всього - 222 172 грн 74 коп.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно, оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати. Розмір оплати за роботу у неробочі дні визначений ст. 107 КЗпП України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати складає додаткова заробітна плата, і є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

За змістом ст. 107 КЗпП України компенсація (оплата) роботи у вихідні дні є законодавчою гарантією прав працівника за роботу у вихідні дні.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» установлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25 січня 2014 року у справі № 6-643цс14, несвоєчасно виплачена працівнику сума заробітної плати за роботу у вихідні дні підлягає індексації.

Судами установлено, що до 13 лютого 2009 року ОСОБА_3 працювала у ПАТ «КБ «Надра» на посаді менеджера проекту центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу департаменту змін та інновацій роздрібної мережі генерального департаменту дистриб'юції.

Розпорядженням ПАТ «КБ «Надра» від 25 грудня 2008 року № 549 «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» передбачено проведення семінарів-тренінгів для співробітників банку співробітниками департаменту управління персоналом та департаменту змін та інновацій роздрібної мережі ПАТ «КБ «Надра» у період із 27 до 30 грудня 2008 року.

Відповідно до додатку № 33 до розпорядження від 25 грудня 2008 року № 549 позивача зазначено як особу, яка у період із 27 до 30 грудня 2008 року направлялася для проведення семінарів до Луганського Регіонального Управління ПАТ «КБ «Надра».

Розпорядженням ПАТ «КБ «Надра» від 06 січня 2009 року № 3 «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» та додатку № 1 передбачено направлення співробітників на семінари-тренінги у період із 12 до 28 січня 2009 року. Позивача зазначено серед працівників, які направляються для проведення семінарів до Луганського Регіонального Управління ПАТ «КБ «Надра».

Згідно зі звітом за операціями із поточного (карткового) рахунку, який належить ОСОБА_3, ПАТ «КБ «Надра» зарахувало на її картковий рахунок грошові кошти у сумі 524 грн та 5 514 грн із цільовим призначенням - на відрядження.

Враховуючи, що напередодні відряджень, передбачених вищевказаними розпорядженнями ПАТ «КБ «Надра» від 25 грудня 2008 року № 549 та від 06 січня 2009 року № 3, банк зарахував позивачу грошові кошти із цільовим призначенням - на відрядження, суд правильно вважав установленим факт, що мало місце направлення та перебування позивача у відрядженні згідно з цими розпорядженнями, а також виконання передбачених ними заходів у визначений період, у тому числі у вихідні дні, а саме: у період із 27 до 30 грудня 2008 року та із 12 до 28 січня 2009 року позивач залучалася до роботи, при цьому 27 та 28 грудня 2008 року, 17, 18, 24 та 25 січня 2009 року були неробочими днями.

Установлено, що відповідачем оплата роботи позивачу у вихідні дні в подвійному розмірі здійснена не була, інший день відпочинку їй також не надавався, таким чином, установлено факт порушення з боку відповідача права позивача на оплату праці.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із доведеності та обгрунтованості заявлених позовних вимог, адже виконання позивачем робіт у зазначені вихідні дні не було відповідачем обліковано, внаслідок чого заробітна плата за роботу в такі дні не була відповідачем нарахована та виплачена, чим порушено право позивача на оплату праці.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги відповідача про те, що факт наявності розпоряджень не є доказом про фактичну роботу позивача у вихідні дні, зазначивши, що такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, відхиляючи апеляційну скаргу відповідача, апеляційний суд виходив із того, що згідно з п. 4.7 колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом ВАТ «КБ «Надра», адміністрація зобов'язується здійснювати оплату праці працівників за роботу у святкові та неробочі дні у подвійному розмірі, що зазначається у наказі, або за бажанням працівника, що працював у святковий чи неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку у визначений ним день.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

Г.І.Мостова

О.В.Ступак