01.04.2016 Єдиний унікальний номер 205/1331/16-ц
Справа № 2/205/1310/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Шавули В.С.
при секретарі Перцевій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
Позивач 17 лютого 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом (а.с.3-8).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він являється власником домоволодіння №10 по вул.. Десантній у м. Дніпропетровську. У 2015 року в даному домоволодінні було зроблено ремонтно-оздоблювальні роботи.
В листопаді 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, у присутності позивача, укладено договір оренди домоволодіння №10 по вул.. Десантній у м. Дніпропетровську. Також, сторонами підписано передавальний акт, що є невідємною частиною договору оренди.
ОСОБА_2 прийняв в оренду вищевказане домоволодіння разом із майном зазначеним в передавальному акті.
09 листопада 2015 року з вини відповідача у приміщення орендованого будинку сталась пожежа, внаслідок якої було пошкоджено майно та знищено майно, що належало позивачу.
Позивачем за власний кошт здійснено ремонтно-відновлювальні роботи у вищевказаному будинку після наслідків пожежі. відповідач жодних відшкодувань чи то допомоги позивачу не надавав, уникаючи виконання своїх обовязків передбачених договором оренди житла.
Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_2 завдані збитки на загальну суму 13 980,05 грн., у тому числі реальні збитки на суму 11 980,05 грн. та упущена вигода на суму 2 000,00 грн. на користь ОСОБА_1; стягнути із відповідача на свою користь судові витрати.
В судове засідання позивач не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду його представник за договором адвокат ОСОБА_4, надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Вимоги позову підтримав у повному обсязі (а.с.71).
Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату в матеріалах справи (а.с.81). Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав.
У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В ході судового розгляду справи встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_1 належить домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Десантна, буд. №10 (а.с.9,105).
Згідно ст..316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст..317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст..319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
06 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди будинку (а.с.11), відповідно до умов якого останній прийняв в оренду будинок розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Десантна, буд. №10, строком оренди на 6 місяців: з 06.11.2015 року по 06.05.2016 року.
Пунктом 12 договору оренди, розмір орендної плати сторонами визначено в розмірі 2 000,00 грн. на місяць.
Згідно із п.14 договору оренди, при укладенні даного договору орендар вносить плату за два місяці оренди, а також залоговий платіж за перший та останній місяць оренди.
Так, на момент підписання договору ОСОБА_2 передано ОСОБА_3 суму у розмірі 4 000,00 грн., але 2 000,00 грн. від даної суми орендар донесе до 13.11.2015 року, що зазначено в розділі «Особливі умови» (з.а.с.11).
Додатком до договору оренди будинку від 06.11.2015 року є передавальний акт від 06.11.2015 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в якому зазначено майно, що передається в оренду разом із будинком (а.с.12).
09 листопада 2015 року в будинку розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Десантна, буд. №10, сталась пожежа, про що складено акт про пожежу (а.с.18).
Факт вчинення ОСОБА_2 пожежі в будинку №10 по вул.. Десантна у м. Дніпропетровську підтверджується його особистими поясненнями та висновком Ленінського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 14.11.2015 року (а.с.20,21).
Згідно п.16 договору оренди, орендар зобовязується: нести відповідальність за можливе нанесення зі своєї вини матеріальної шкоди орендованому приміщенню; виконувати діючі правила утримання жилих приміщень; підтримувати орендоване приміщення в належному стані, не допускаючи псування майна орендодавця; по закінченню строку оренди повернути приміщення орендодавцю в первісному стану; підтримувати чистоту та порядок у дворі та приміщеннях, що відносяться до прибудинкової території.
В грудні 2015 року ОСОБА_1 здійснив ремонтно-відновлювальні роботи в будинку розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Десантна, буд. №10, придбав меблі, за власні кошти на загальну суму 11 980,05 грн. (а.с.25-34).
Позивач звертався до ОСОБА_2 із листом-вимогою відшкодувати завдану шкоду, яку відповідач отримав 05 лютого 2016 року (а.с.35).
Так, відповідно до ст..22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Виходячи із вищезазначеної норми закону, можна зробити висновок, що майнова шкода (збитки) - це виражене в грошовій сумі будь-яке зменшення наявного майна та інше ураження майнового інтересу однієї особи, заподіяне протиправною дією іншої особи.
Згідно ст..1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст..623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Суд наголошує, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) необхідно враховувати заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Отже, якщо кредитор не вжив достатніх заходів направлених на запобігання виникнення збитків чи зменшення збитків то шкода з боржника не стягується. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести факт: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди; вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини.
Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданих збитків у розмірі 13 980,05 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позовної заяви було оплачено судовий збір і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 16, 22, 23, 623, 1166 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 197, 209, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, РНОКПП:НОМЕР_1, суму завданих збитків у розмірі 13 980,05 грн. (тринадцять тисяч девятсот вісімдесят грн.. 05 коп.), з якої: реальні збитки 11 980,05 грн.; упущена вигода 2 000,00 грн.
Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, РНОКПП:НОМЕР_1, судовий збір в сумі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн.. 20 коп.).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Шавула