Справа № 286/1851/16-ц
У Х В А Л А

10.08.2016 м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

із секретарем Левківською В.І.,

представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою і просить по уточнюючій заяві встановити факт, що національність його рідного батька - ОСОБА_3, «поляк», національність його рідної матері - ОСОБА_4, «полячка»; встановити факт, що його національність ОСОБА_2, який народився 16.08.1927 року в с. Станіславівка Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис про народження №19 від 18.01.1958 року, «поляк»; встановити факт неправильності актового запису про народження ОСОБА_2, 16.08.1927 року, за №19 від 18.01.1958 року, зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану Віньковецького районного управління юстиції Хмельницької області в книзі реєстрації громадянського стану про народження в графі «батько» щодо національності батька ОСОБА_3 як «українець» та в графі «матір» щодо національності матері ОСОБА_4 як «українка» та внести зміни в актовий запис №19 від 18.01.1958 року, зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Віньковецького районного управління юстиції Хмельницької області в книзі реєстрації громадянського стану про народження ОСОБА_2, 16.08.1927 року, у графі «національність» батька ОСОБА_3 замість «українець», вказавши «поляк», а у графі «національність» матері ОСОБА_4 замість «українка», вказавши «полячка», мотивуючи тим, що його батько ОСОБА_3 був уродженим поляком, тому його заявника виховували відповідно до польських традицій. Він сповідає римо-католицьку віру, з дитинства його рідною мовою була польська, на якій він спілкувався з батьками, братами та сестрами, оскільки іншої мови в родині не знали. Російську вивчив, коли був призваний до лав Радянської армії. Він відносить себе до польської національності, його батьки були поляками, а тому на даний час він бажає відновити та підтвердити свою дійсну національність, як це передбачено ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, але надали лист, в якому просять справу розглянути без їх участі. Щодо задоволення заяви не заперечують.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника та дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження по справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В правових нормах ст. 256 ЦПК України законодавець закріпив перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. У вказаному переліку відсутні справи про встановлення фактів національності та фактів неправильності актового запису. Крім того, норми вказаної статті передбачають, що у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 1 Рамкової конвенції про захист національних меншин від 01.02.1995, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Відповідно до ст. 3 вказаної Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Водночас, відповідно до ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання.

В ст. 15 вищевказаного Закону закріплено, що громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

В судовому засіданні встановлено, причому вказана обставина не заперечується і представником заявника, що в даному випадку право на індивідуальність не порушене, оскільки не зазначення в документах заявника національності «поляк» не перешкоджає йому дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури, віросповідання та виявляти почуття національного самоусвідомлення.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 "Про порядок зміни громадянами України національності". Тобто, зміна національності чинним законодавством не передбачена. Причиною цьому є те, що на даний час національність не має будь-якого юридичного значення. З належністю особи до певної національності не пов'язується виникнення, зміна або припинення будь-яких цивільних прав та обов'язків.

Верховний Суд України в Узагальненні від 01.01.2012 "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" ( витяг з якого опубліковано в журналі «Вісник Верховного Суду України» та розміщено на офіційному сайті Верхового Суду України) судам нижчих інстанцій роз'яснив, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти належності до певної національності.

Окрім цього, у вказаному Узагальненні від 01.01.2012 Верховний Суд України вказав, що часто суди на порушення вимог норм ЦПК України зобов'язують заінтересовану особу здійснити певні дії, хоча в силу своїх процесуальних прав лише на відповідача в позовному провадженні у справі можна покласти зобов'язання на виконання певних дій.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 року №15) розяснено судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зокрема, якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5, внесення змін до таких актів, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення) міськрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Висновок про внесення змін, доповнень до актового запису цивільного стану відділу реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області від 10.04.2010 свідчить про відмову в унесенні змін до актового запису про народження заявника в частині національності його батьків та розяснено право оскарження її в судовому порядку.

Відповідно до пункту 7 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень КАС України, який набув чинності з 01.09.2005 року, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, заяви щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести виправлення в актовий запис цивільного стану (зокрема глави 29-32 і 36 ( саме встановлення неправильності запису в актах громадянського стану) ЦПК України 1963 року), розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, законодавством визначений порядок внесення змін до актових записів та порядок оскарження відмови у внесенні таких змін.

Отже, згідно діючого законодавства оскарження відмови органів реєстрації актів громадянського стану виправити або змінити запис до суду проводиться у порядку адміністративного судочинства.

Заявником же не оскаржено дії відділу реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області щодо відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану, хоча оцінюючі надані ним докази, суд вбачає для цього наявність правових підстав.

За наведених обставин заявлені вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, а тому відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 205 п.1, 208, 209 , 210, 293 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження по справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення закрити.

На ухвалу суду до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом пяти днів з дня її проголошення.

Якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_5