АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 654/3459/15-ц Головуючий в І інстанції: Ширінська О.Х.
Номер провадження 22ц 791/521/2016 Доповідач: Бугрик В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Бугрика В.В.

Суддів: Лісової Г.Є., Семиженка Г.В.

Секретаря Прушинської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Теремок» Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: Новофедорівська сільська рада Голопристанського району Херсонської області, завідувач дошкільного навчального закладу ОСОБА_3, про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася із вказаним позовом та зазначила, що 01.04.2015 р. відповідно до наказу № 21-ОС, виданого завідувачем дошкільного навчального закладу ясла-садок «Теремок» Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, її було звільнено із займаної посади вихователя на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України у звязку із систематичним невиконання без поважних причин обовязків покладених на неї трудовим договором.

Вважає звільнення із займаної посади незаконним та безпідставним, оскільки на засіданні профспілкового комітету 01.04.2015 р., яким надано згоду на її звільнення, присутня не була, чим порушено вимоги ст. 43 КЗпП України. Таким чином вона була позбавлена права приймати участь у засіданні та надати пояснення з вказаного питання і довести членам комітету власну позицію.

Просила поновити її на посаді вихователя, скасувати наказ № 21-ОС від 01.04.2015 р., виданий завідувачем дошкільного навчального закладу я/с «Теремок» ОСОБА_3, виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу на день винесення рішення. У звязку з незаконним звільненням їй завдано моральну шкоду, яка полягала у приниженні її честі та гідності, порушено нормальні життєві звязки, моральну шкоду оцінює у розмірі 10000 грн. та просить стягнути з відповідача.

Рішенням суду у позові відмовлено у звязку із пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що наказом від 01.04.2015 р. № 21-ОС ОСОБА_2 звільнена з посади вихователя у звязку з систематичним невиконанням без поважних причини обовязків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставами звільнення зазначено: лист відділу освіти № 166/02-01 від 20.03.2015 р.; скарга від ОСОБА_4 зареєстрована у відділі освіти № 01-7/150 від 04.03.2015 р.; акт від 26.02.2015 р. (загроза здоровю дітей); доповідна від вихователів цього закладу від 03.03.2015 р.; протокол засідання ПК № 5 від 01.04.2015 р. ОСОБА_5 від 26.02.2015 р., засвідченого вихователем, завідувачем ДНЗ та помічником вихователя, ОСОБА_2 26.02.2015 р. покинула дітей та прийшла до спортивного залу, в той час як її група знаходилась в груповій кімнаті, що могло привести до травмування дітей та загрожувало їх здоровю. 03.03.2015 р. на адресу завідуючої ДНЗ від вихователів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надійшла доповідна, в якій просять прийняти міри щодо поведінки ОСОБА_2, яка не знаходить спільної мови з колегами, веде себе зухвало, на зауваження реагує погрозами, молодих вихователів ображає та принижує, зводить наклепи та підбурює колектив до конфліктів.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обовязків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно зясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України визнається правомірним лише в тому випадку, якщо дисциплінарні та громадські стягнення передують звільненню і були накладені з дотриманням порядку, встановленого законодавством про дисциплінарну відповідальність. ОСОБА_8 по собі випадки порушення трудової дисципліни, раніше допущені працівником, на які своєчасно, у встановленому законом порядку, власник або уповноважений ним орган не реагував, не можуть бути підставою для звільнення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_2 було проведено з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки невиконання обовязків не конкретизовані і до ОСОБА_2, як слідує з підстав звільнення та наданих доказів відповідачем, не були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення, які повинні передувати звільненню та бути накладені у строки, передбачені КЗпП України.

ОСОБА_5 ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2 суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивач пропустила місячний строк для звернення до суду про вирішення трудового спору без поважної причини. Відповідно до приписів ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Стаття 234 КЗпП України передбачає можливість поновлення судом строків, передбачених статтею 233 КЗпП України у разі пропуску їх з поважних причин.

За змістом п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами, внесеними постановами від 01 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року, 18 та від 25 травня 1997 року № 15) «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені в обґрунтуванні клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Суд вказав, що ОСОБА_2 була ознайомлена з наказом про звільнення 02.04.2015 року, а з позовом до суду звернулася 29.09.2015 року, тому суд відмовив у задоволенні позову про поновлення на роботі у звязку з пропуском строку позовної давності, визнавши неповажною причину пропуску такого строку.

Але з таким висновком суду погодитися неможливо, так як позивачка навела поважні причини пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору. Колегія суддів вважає поважною ту причину, що адвокат ОСОБА_10 не виконав умови договору про надання юридичних послуг позивачці, чим ввів її в оману і дані обставини підтверджені висновком Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області від 11.06.2015 року.

За таких обставин строк звернення до суду підлягає поновленню, як пропущений з поважних причин.

Колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_11 в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.04.3015 року по 15.02.2016 року підлягають задоволенню. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 21076,56 грн. і підтверджений розрахунком.

У задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити за відсутністю доказів завдання моральної шкоди незаконним звільненням і її розміру.

Керуючись п. 3 ст. 40, ст. ст. 233-235 КЗпП ст.ст. 303, 307, 309, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2015 року по даній справі скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Поновити строк звернення до суду ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді вихователя дошкільного навчального закладу ясла-садок «Теремок» Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області з 01 квітня 2015 року.

Стягнути з Новофедорівської сільської ради Голопристанського району на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2015 року на час ухвалення рішення 21076,56 грн з утриманням податків та інших обовязкових платежів.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 1972,87 грн. підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Новофедорівської сільської ради Голопристанського району на користь держави судовий збір у сумі 1071,84 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Бугрик

Судді: Г.Є. Лісова

ОСОБА_12