Справа № 300/321/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

22 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Мацунича М.В., Ігнатюка Б.Ю.,

за участю секретаря Терпай С.М.,

заявника ОСОБА_1, представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2, що діє від імені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, на ухвалу Воловецького районного суду від 17 травня 2016 року справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив:

- визнати незаконними дії та постанови головного державного виконавця відділу ДВС Воловецького районного управління юстиції Крижанівського Ярослава Івановича від 23 березня 2016 року про закінчення виконавчих проваджень: ВП № 43868856, ВП № 43869217, ВП № 43869371, ВП № 43869535, ВП № 43869709, ВП № 43869879, ВП № 43860016, ВП № 43860144, ВП № 43860263, ВП № 43860361, ВП № 43860472 з примусового виконання виконавчого листа № 300/1035/13-ц, виданого 23 червня 2014 року Воловецьким районним судом про зобов'язання відповідачів ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4 ОСОБА_13, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_17 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом звільнення приміщення даної квартири;

- зобов'язати відділ державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції поновити оскаржувані виконавчі провадження.

В обґрунтування вимог зазначав, що державний виконавець не здійснив всі необхідні дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, передбачені законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Воловецького районного суду від 17 травня 2016 року (а.с. 77-78) скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними та скасовано постанови головного державного виконавця відділу ДВС Воловецького районного управління юстиції Крижанівського Ярослава Івановича від 23 березня 2016 року про закінчення вищезазначених виконавчих проваджень.

Зобов'язано відділ державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції поновити виконавчі провадження.

В задоволені решти скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі (а.с. 84-87) представник боржників просить скасувати ухвалу Воловецького районного суду від 17 травня 2016 року та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Зазначає, що оскаржуваною ухвалою порушуються права боржників, оскільки насправді квартири, яку просить звільнити заявник не існує, натомість є два допоміжні приміщення, які є спільною сумісною власністю боржників, що було встановлено рішенням Воловецького районного суду від 19 жовтня 2015 року, яке на даний час переглядається в касаційному порядку.

Вважають, що за наявності оскаржуваної ухвали у державної виконавчої служби буде можливість в примусовому порядку відібрати у них їхні приміщення та порушить їх право власності.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 635-3/14 (№ перереєстрації 203-3/16, номер за ЄДРВП 43869879) апеляційний суд визнав, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 02 липня 2014 року заступником начальника відділу ДВС Воловецького районного управління юстиції Крижанівським Я.І. постановами від 02 липня 2014 року були відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчого листа № 300/1035/13-ц, виданого Воловецьким районним судом 23 червня 2014 року про зобов'язання ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4 ОСОБА_13, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_17 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом звільнення приміщення даної квартири.

Боржникам був наданий строк для самостійного виконання рішення суду до 17 липня 2014 року.

18 липня 2014 року державним виконавцем було здійснено вихід по місцю виконання рішення під час якого встановлено, що рішення боржниками не виконано. Державним виконавцем були винесені постанови про накладення штрафів на боржників у розмірі 170,00 грн. та повторно надано строк для виконання рішення суду до 28 липня 2014 року.

Постановами державного виконавця Биркович О.В. від 05 серпня 2014 року виконавчі провадження були зупинені до ухвалення рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Воловецької селищної ради, треті особи: ОСОБА_1, про визнання протиправним та скасування рішення Воловецької селищної ради від 31 липня 2013 року.

02 березня 2016 року виконавчі провадження були поновлені, божникам був наданий новий строк для самостійного виконання рішення суду до 10 березня 2016 року.

11 березня 2016 року державним виконавцем здійснено вихід по місцю виконання рішення, під час якого за участі понятих, всіх боржників, старшого інспектора поліції, стягувача, депутатів селищної ради встановлено, що боржниками у повторно наданий строк для самостійного виконання рішення суду, квартиру АДРЕСА_1 звільнено не було.

За невиконання рішення суду у повторно наданий для самостійного виконання рішення строк постановами від 12 березня 2016 року на боржників було накладено штраф у розмірі 340,00 грн.

Оскаржуваними постановами головного державного виконавця Крижанівського Я.І. від 23 березня 2016 року на підставі п.11 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчено виконавче провадження, оскільки боржниками у наданий для самостійного виконання строк та у повторно наданий для самостійного виконання строк, рішення суду не виконано, приміщення не звільнено

Начальник відділу ДВС Воловецького РУЮ 22 березня 2016 року звернувся з поданням до начальника Воловецького відділення Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, в якому, керуючись ст. ст. 5, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», ч.1 ст.382 КК України просив порушити кримінальну справу відносно боржників за невиконання ними судового рішення.

За фактами, наведеними у поданні, працівниками поліції було здійснено перевірку з виїздом на місце.

У зв'язку з тим, що у діях боржників відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення, 27 березня 2016 року працівниками Воловецького управління поліції прийнято рішення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та припинено подальший розгляд подання.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч.ч. 1,2 ст.14 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця від 23 березня 2016 року про закінчення виконавчих проваджень та зобов'язання їх відновити є обґрунтованою та підлягає до задоволення, оскільки всупереч вимогам ч.2 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не з'ясував, чи може бути проведено виконання рішення без участі боржника, не організував виконання судового рішення та передчасно дійшов висновку про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення.

Правильним є і висновок суду першої інстанції про те, що в задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання дій державного виконавця незаконними, слід відмовити, оскільки заявником не конкретизовано, які саме дії державного виконавця є незаконними і в чому полягає їх незаконність.

Крім того, застосування державним виконавцем ст.79 Закону України «Про виконавче провадження» можливе лише при виконанні рішень майнового характеру, а в даному випадку державному виконавцю належало виконати рішення суду про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки такі зводяться до того, що у зв'язку із відновленням виконавчого провадження, можуть бути порушені права власності боржників на спірне приміщення, що знаходиться у їх спільній власності. При цьому, посилаються на обставини, встановлені рішенням Воловецького районного суду від 19 жовтня 2015 року, яке на даний час переглядається судом касаційної інстанції.

Разом з тим, рішення Воловецького районного суду від 25 грудня 2013 року про зобов'язання боржників звільнити приміщення квартири АДРЕСА_1 набрало законної сили та підлягає виконанню.

Отже, ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 210, 387 ЦПК України передбачених ст. 312 цього Кодексу підстав для її скасування немає.

Апеляційна скарга доводів, які можуть бути підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, не містить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 312, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє від імені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, відхилити.

Ухвалу Воловецького районного суду від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Ігнатюк Б.Ю. Боднар О.В. Мацунич М.В.