Провадження №22-ц/784/904/16 Головуючий по 1 інстанції Подзігун Г.В. Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

24 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю представника відповідача - ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 липня 2015 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 5 квітня 2016 року про виправлення арифметичної помилки та додаткового рішення того ж суду від 5 квітня 2016 року, у справі за

позовом

ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про примусове списання коштів з банківського рахунку та стягнення грошових коштів за порушення зобовязання,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про примусове списання коштів з банківського рахунку та стягнення грошових коштів за порушення зобовязання.

В обгрунтування позову позивачка вказувала, що 2 вересня 2014 року уклала з відповідачем договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний оn-line» у доларах США на суму вкладу 8000,98 дол. США під 9,5 % річних.

З урахуванням двох періодів продовження строку дії договору, строк договору банківського вкладу закінчився 1 грудня 2014 року. Сума вкладу та нараховані проценти перераховані на її поточний рахунок № 3436, відкритий у доларах США у цьому ж Банку за договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку, укладеного між ними 5 грудня 2013 року. Вказувала, що отримати кошти з поточного рахунку не змогла, оскільки були встановлені Нацбанком України обмеження на видачу готівки в іноземній валюті.

4 грудня 2014 року вона подала заяву та оформила платіжне доручення про перерахування залишку іноземної валюти 7 900 дол. США з її поточного рахунку на інший поточний рахунок, відкритий нею у публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України», яке також відповідачем безпідставно не виконано.

В звязку з чим просила зобовязати відповідача виконати її платіжне доручення від 4 грудня 2014 року про перерахування коштів в іноземній валюті, а також стягнути з нього пеню у розмірі 0,1 % від простроченої суми платежу за кожен день прострочення на підставі ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. 1073 ЦК України.

Крім того, позивачка вказувала, що мала намір та реальну можливість внести зазначені у платіжному дорученні 7 900 дол. США на депозитний рахунок, відкритий нею 4 грудня 2014 року у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за договором строкового банківського вкладу «Новорічний» під 10,2015 % річних. Однак у звязку з невиконанням її доручення вона понесла збитки у вигляді упущеної вигоди, що полягає у неотриманні процентів в розмірі 410,69 дол. США за період з 4 грудня 2014 року по 8 червня 2015 року, які також просила стягнути з відповідача.

Посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачка просила стягнути на її користь 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У червні та липні 2015 року ОСОБА_3, посилаючись на зазначені обставини справи, а також на те, що 12 червня 2015 року вона отримала залишок належного їй вкладу, подала заяви про зміну предмета позову та про його уточнення, в яких остаточно просила стягнути з відповідача на її користь:

- 59,75 дол. США - 3% річних за прострочення грошового зобовязання за період з 7 грудня 2014 року по 3 березня 2015 року ( дата ведення Тимчасової адміністрації в Банку);

- 687,30 дол. США пені за період з 7 грудня 2014 року по 3 березня 2015 року у розмірі 0,1% за кожен день прострочення виконання платіжного доручення;

- 410,69 дол. США - упущеної вигоди ;

- 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 липня 2015 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 5 квітня 2016 року про виправлення арифметичної помилки, позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 1 157,74 дол. США (еквівалент 27 620,38 грн.), із яких: 59,75 дол. США - 3% річних за прострочення грошового зобовязання за період з 7 грудня 2014 року по 3 березня 2015 року, 687,30 дол. США пені за період з 7 грудня 2014 року по 3 березня 2015 року, 410,69 дол. США - упущена вигода за період з 4 грудня 2014 року по 8 червня 2015 року. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 246,20 грн.

Додатковим рішенням того ж суду від 5 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні заяви Банку про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації, посилаючись на незаконність та необґрунтованість заочного рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що її права як власника грошових коштів порушені та підлягають захисту у визначений нею спосіб.

Між тим, з таким висновком суду колегія погодитися не може.

Як вбачається із матеріалів справи, 2 вересня 2014 року між відповідачем та ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний оn-line» у доларах США на суму вкладу 8000,98 дол. США під 9,5 % річних строком до 2 жовтня 2014 року (вкладний депозитний рахунок № 48282).

Строк дії договору банківського вкладу закінчився 1 грудня 2014 року, враховуючи вимоги пунктів 1.11 та п.1.3 договору щодо двох періодів продовження строку його дії. Сума вкладу та нараховані за цей період проценти у відповідності до п.1.10 депозитного договору перераховані на поточний рахунок № 3436 ОСОБА_3, відкритий у доларах США у цьому ж Банку за договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку, укладеного між ними 5 грудня 2013 року.

Проте отримати всю суму коштів зі свого поточного рахунку позивачка не змогла, оскільки були встановлені Нацбанком України обмеження на видачу готівки в іноземній валюті з депозитних та поточних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. на добу в еквіваленті за офіційним курсом Нацбанку України.

Зокрема такі обмеження діяли з 2 вересня по 2 грудня 2014 року на підставі п. 9 постанови Правління НБУ від 29 серпня 2014 року № 530 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», а також продовжено дію обмежень на період з 3 грудня 20014 року по 3 березня 2015 року постановою Правління НБУ від 1 грудня 2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», а також на період з 4 березня по 3 червня 2015 року постановою Правління НБУ від 3 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово - валютному ринках України».

Метою вищезазначених постанов НБУ було недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Нацбанк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обовязковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Таким чином, відповідачем правомірно були застосовані вказані обмеження, про що й повідомлено позивачку.

3 грудня 2014 року позивачка подала відповідачу заяву про видачу їй з поточного рахунку її коштів, починаючи з 3 грудня 2014 року з урахуванням встановлених обмежень (а.с. 7). Зазначена заява прийнята до виконання й позивачка отримувала кошти з урахуванням встановлених обмежень, що підтверджується витягами із її поточного рахунку (а.с. 157-158,160).

4 грудня 2014 року ОСОБА_3 подала заяву та оформила платіжне доручення про перерахування залишку іноземної валюти - 7 900 дол. США з її поточного рахунку на інший поточний рахунок, відкритий нею у публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» ( а.с. 8-9).

ПАТ «Дельта Банк» не здійснив вказану операцію, у звязку із законодавчими обмеженнями.

Як підтверджується витягом зі списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 12 червня 2015 року ОСОБА_3 отримала залишок належних їй до виплати грошових коштів разом із нарахованими процентами на поточний рахунок у сумі 146 331,87 грн., що еквівалентно 5 446,35 дол. США, які в межах процедури ліквідації, перераховані відповідачем та обліковувалися на банківському рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанку» (а.с. 162).

За такого, права позивачки як споживача фінансової послуги не порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення операцій за рахунком.

Банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту (ч. 1 ст. 1068 ЦК України).

Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунках, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом ( ст. 1074 ЦК України).

Таким чином, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами можуть бути передбачені спеціальним законом, яким є ОСОБА_1 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Із матеріалів справи, вбачається, що в період з 3 березня по 2 жовтня 2015 року включно у ПАТ «Дельта Банк» була запроваджена Тимчасова адміністрація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації на підставі постанови Правління Нацбанку України від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», а також рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» та № 147 від 3 серпня 2015 року щодо продовження її строку.

З 5 жовтня 2015 року по 4 жовтня 2017 року включно розпочата процедура ліквідації вказаного банку на підставі постанови Правління Нацбанку України від 2 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»», а також рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора у банку ОСОБА_4 (а.с. 74-83, 163-165).

Пунктом 16 ст. 2 Закону України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. За змістом п. 1 ч. 5 ст. 36 цього ж Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Статтею 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» також визначено, що кредитор - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобовязань.

Таким чином, всі вимоги позивачки (як кредитора) до Банку, починаючи з 3 березня 2015 року, тобто з часу запровадження у Банку тимчасової адміністрації, підлягали вирішенню в порядку та в межах процедури ліквідації Банку, яка передбачена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який поширюється на спірні правовідносини.

Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами процедури ліквідації банку.

Обмеження встановлені положеннями п.1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» поширюються на спірні правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 3-217 гс/15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України підлягає застосуванню судом.

За такого, суд першої інстанції ухвалюючи заочне рішення 7 липня 2015 року не мав законних підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене та у звязку з невірним застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 липня 2015 року, з урахуванням ухвали того суду від 5 квітня 2016 року про виправлення арифметичної помилки, скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів за порушення зобовязання.

Додаткове рішення того ж суду від 5 квітня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 270,82 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: