АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Чала А.П.
№ 22-ц/796/927/2016 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Соколової В.В., Ратнікової В.М.

при секретарях: Меженко А.А., Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Самойлової ЄвгеніїОлександрівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №75001 від 03.10.2008 року, укладеного між ВАТ «Астра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 в сумі 5720072,62 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 3988313,91 грн., заборгованості по відсоткам в сумі 1731758,70 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 15.07.2015 року дана цивільна справа була об'єднана в одне провадження із цивільною справою №2/759/4851/15 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За вказаним вище об'єднаним позовом ПАТ «Дельта Банк» з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд в рахунок погашення заборгованості за основним зобов'язанням за кредитним договором №75001 від 03.10.2008 року, яка станом на 11.09.2014 року складає в загальній сумі 5523882,52 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 3851520,60 грн., сума заборгованості за відсотками-1672361,92 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № б/н від 03.10.2008 року, а саме на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 101,0 кв.м, житловою площею 55,70 кв.м, що за ринковою вартістю станом на 22.09.2014 року складає 1192103 грн., шляхом передачі вказаної квартири у власність ПАТ «Дельта Банк» як іпотекодержателю.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2015 року в задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ПАТ «Дельта Банк» - СамойловаЄ.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк»щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність.

Зазначає, що в матеріалах справи є рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2011 року, яким позов ПАТ «Астра Банк» до ОСОБА_2 задоволено.

На виконання вказаного судового рішення постановою ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 24.10.2014 року відкрито виконавче провадження.

Посилається на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» вказав, що на час проведення розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, зокрема, станом на 28.08.2014 року вже існувало рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2011 року, що набрало законної сили, про стягнення із ОСОБА_2 кредитної заборгованості за зобов'язанням згідно кредитного договору№75001 від 03.10.2008 року, але в розрахунку наданому позивачем, дане рішення суду не враховано. Проте, судом не враховано, що на даний час рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2011 року не виконано.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Колегія суддів вважає можливим розглядати справу за відсутності представника позивача, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Частиною 1 ст.308 ЦПК України визначено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.10.2008 року між ВАТ «Астра Банк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №75001 відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 300000 доларів США зі строком повернення кредиту до 03.10.2033 року зі сплатою 11,9% річних для придбання нерухомого майна: трикімнатної квартири АДРЕСА_1, до якого сторонами вносились зміни та було погоджено графік повернення кредиту.

В забезпечення вказаного кредитного договору 03.10.2008 року між ВАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_2 передав ВАТ «Астра Банк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач умови кредитного договору не виконував, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість перед банком, яка складається із заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2011 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Астра Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №75001 від 03.10.2008 року в розмірі 346809,18 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи становило 2767537,26 грн. і 42533,39 грн. Дане рішення суду не виконано.

02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ ««Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, в тому числі і за кредитним договором №75001 укладеним 03.10.2008 року між ВАТ «Астра Банк» і ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позовів банку про стягнення заборгованості та звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки суд першої інстанції виходив з його недоведеності та відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до частини 3 цієї ж норми права, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст.39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.335 та ст.376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України по справі № 6-1851цс15 від 30.03.2016 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

А тому колегія суддів вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотечної квартири у власність ПАТ «Дельта Банк» як іпотекодержателю немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що наявність судового рішення про стягнення з боржника заборгованості не позбавляє кредитора права на звернення на майно, що було передано боржником в іпотеку шляхом набуття його у власність за рішенням суду колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Згідно з п.5.9 договору іпотеки від 03.10.2008 року укладеного між ВАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 звернення стягнення на предмет іпотеки в разі набуття іпотекодержателем права на таке звернення за вибором іпотекодержателя відбувається:

за згодою стрін договору;

за виконавчим написом нотаріуса,який вчиняється за рахунок іпотекодавця;

за рішенням суду;

за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку згідно умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом:

1) переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель письмово повідомляє іпотекодавця, з дотриманням вимог, встановлених ст.37 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуваття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності;

2) продажу предмету іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві та буь-яким способом, у тому числі на біржі на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим матеріали справи не містять наявність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом та переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Крім того, 03.06.2014 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, статтею 1 вказаного вище Закону передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

В даному випадку, відповідач отримав споживчий кредит в кредитній установі - резидента України в іноземній валюті, предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 є постійним місцем реєстрації та проживання відповідача, що підтверджується відміткою в його паспорті про реєстрацію місця проживання, предмет іпотеки має загальну площу 101 кв.м і жилу площу 55,70 кв.м, а також відповідач не має у власності іншого нерухомого майна, про що вказано в постанові ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві від 27.06.2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Таким чином, на спірні правовідносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишаються невиконаними належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України.

Згідно з ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексом.

Колегія суддів зобов'язувала представника позивача ПАТ «Дельта Банк» надати розрахунок заборгованості відповідача, разом з тим вказані вимоги суду позивачем виконані не були.

Відповідно до ч.ч.2,4 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем в розрахунок заборгованості включені суми основного боргу та відсоткі, які вже стягнуті за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2011 року по справі № 2-4458/2011 року, яке набрало законної сили та знаходиться на стадії виконання. При цьому позивачем повного (розгорнутого) розрахунку заборгованості відповідача не надано.

Представником апелянта також не було надано до суду апеляційної інстанції повного розрахунку заборгованості відповідача.

Розгдядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позовів повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справах доказам правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону дійшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку , що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, які передбачені ст.309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Отже, твердження апелянта про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та наявних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Самойлової Євгенії Олександрівни - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді