АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/267/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1034/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Абрамова П.С., Гальонкіна С.А.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ Полтаваагротранс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, просила ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом виселення відповідача з житлової кімнати (секції) НОМЕР_1, площею 35,4 м.кв. будинку АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що позивачка на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14 листопада 2014 року є власником житлової кімнати (секції) НОМЕР_1, площею 35,4 м.кв. будинку АДРЕСА_1. У вказаній кімнаті є зареєстрованим та проживає відповідач, який відмовляється звільнити приміщення.

У травні 2015 року ОСОБА_4 пред'явив зустрічний позов, згідно якого просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлової кімнати (секції) НОМЕР_1, площею 35,4 м.кв. будинку АДРЕСА_1, укладений 14 листопада 2014 року між ПАТ Полтаваагротранс» і ОСОБА_3

Заявлені вимоги мотивовані тим, що оспорюваний договір порушує його житлові права, оскільки він на законних підставах як член сім'ї наймача (його матері) з 1978 року проживає у спірній кімнаті. Після смерті матері у грудні 2012 року він продовжує постійно проживати у спірній кімнаті і виконувати усі обов'язки за договором найму, отже набув право постійного проживання у цьому приміщенні.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволений: усунуто перешкоди у користуванні власністю - житловою кімнатою площею 11,1 м.кв. секції НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_5 із у житлової кімнати (секції) житловою площею 35,4 м.кв. у 420 у будинку АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішене питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове про задоволення зустрічного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд неправильно застосував закон, яким врегульовані правовідносини, а саме приписи ч.3 ст.132 ЖК України, ст.814 ЦК України, дав хибну оцінку фактичним обставинам, а тому зробив помилковий висновок про необґрунтованість зустрічного позову.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті заявлених вимог в разі неправильного застосування судом матеріального або процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 29 червня 1994 року, укладеного між Регіональним відділенням Фонду комунального майна Полтавської області і ВАТ «Полтаваагротранс» (правонаступник - ПАТ «Полтаваагротанс»), а також постанови господарського суду Полтавської області від 10 січня 2006 року і рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2014 року ПАТ «Полтаваагротранс» є власником будівлі гуртожитку АДРЕСА_1.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14 листопада 2014 року ПАТ «Полтаваагротранс» продало, а ОСОБА_3 придбала у власність 43/5 000 частки у праві власності на будівлю гуртожитку літ. «А-9», що знаходиться по АДРЕСА_1. За згодою між продавцем, співвласниками і покупцем у володіння та користування покупця передано кімната НОМЕР_1 на четвертому поверсі будівлі, яка складається з коридору (1) площею 2.0 м.кв., шафи (2) площею 0,5 м.кв., кімнати (3) площею 17,3 м.кв., кімнати (4) площею 11,1 м.кв., шафи (5) площею 0,4 м.кв., санвузла (6) площею 3,4 м.кв., вбиральні (7) площею 0,7 м.кв., загальною площею 35,4 м.кв.

У кімнаті (секції) НОМЕР_1 постійно проживає та є зареєстрованим ОСОБА_2, який вселився у неї як член сім'ї наймача - його матері ОСОБА_6, яка також проживала у цій кімнаті до 23 грудня 2013 року - дня своєї смерті.

ПАТ «Полтаваагротранс» неодноразово пропонувало ОСОБА_2 викупити кімнату (секцію) НОМЕР_1, у якій він проживає, проте останній на ці пропозиції не відреагував.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна кімната ОСОБА_2 у користування не надавалася, право користування кімнатою не успадковується, тому у ПАТ «Полтаваагротранс» відсутній обов'язок забезпечувати ОСОБА_2 житлом, отже користування ОСОБА_2 спірною кімнатою порушує права нового власника - ОСОБА_3

Із вказаними висновками колегія суддів погодитися не може виходячи з такого.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується учасниками розгляду справи, з 06 жовтня 1978 року ОСОБА_6 разом із сином ОСОБА_2 на законних підставах проживала у спірному приміщенні. Власник будівлі гуртожитку відомості про підстави поселення ОСОБА_6 разом із сином ОСОБА_2 у спірне приміщення суду не надав.

Згідно договору №732 від 07 квітня 1999 року Полтавське АТ «Полтаваагротранс» ДП «Полтаваагротранс-житло», правонаступником якого є ПАТ «Полтаваагротранс», передало ОСОБА_6 із сім'єю у складі двох осіб у платне користування житло у гуртожитку по АДРЕСА_1. Строк договору найму житла у договорі не визначений, отже він відповідно до ст.259 ЦК УРСР укладений на невизначений строк.

Таким чином, до 01 січня 2004 року правовідносини між власником будівлі гуртожитку і ОСОБА_6 з приводу користування спірним жилим приміщенням регулювалися нормами глави 25 ЦК УРСР, оскільки спеціальні нормативні акти - чинний ЖК України (глава 4), Примірне положення про гуртожитки, затверджене Постановою Ради Міністрів УРСР №208 від 03 червня 1986 року (чинне до 19 серпня 2015 року), не містили норм, які б регулювали відносини з користування приміщеннями гуртожитків на підставі договорів найму.

З 01 січня 2004 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 продовжували користуватися спірним житлом на підставі зазначеного договору найму та у відповідності до приписів глави 59 ЦК України.

За змістом ч.1 ст.816 ЦК України особи, які постійно проживають з наймачем, набувають рівних з наймачем прав та обов'язків щодо користування житлом.

Згідно ч.2 ст.824 ЦК України у разі смерті наймача або вибуття його із житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

Отже, закон не вимагає обов'язкового переукладення нового договору найму з іншою повнолітньою особою, яка проживала з наймачем у разі смерті останнього.

Після смерті своєї матері у грудні 2013 року ОСОБА_2 залишився проживати у спірному житловому приміщенні і продовжував виконувати обов'язки наймача. До 14 листопада 2014 року (дата укладення договору купівлі-продажу спірного приміщення) ПАТ «Полтаваагротранс» будь-яких заходів щодо припинення відносин найму спірного приміщення ОСОБА_2 не вживала, отже слід виходити з того, що попередній власник приміщення погодився із заміною наймача.

Відповідно до ст.814 ЦК України у разі заміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Таким чином, перехід права власності на спірне приміщення до ОСОБА_3 автоматично не стає підставою для припинення права користування житлом для ОСОБА_2

ОСОБА_3 не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, передбачених ч.2 - ч.4 ст.825 ЦК України.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вирішуючи спір по зустрічним вимогам ОСОБА_2, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.212 ЦПК України дав правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і зробив обґрунтований висновок про те, що доводи зустрічного позову не є такими, з якими закон пов'язує недійсність правочину (ст.203, ст.215 ЦК України). В апеляційній скарзі ОСОБА_2 відсутні посилання на нові засоби доказування або ж нові обставини, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17 лютого 2016 року у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.А. Лобов

Судді П.С. Абрамов

С.А. Гальонкін

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов