Справа № 152/894/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді Соколовської Т.О.
при секретарі судового засідання Годованюк І.Л.
позивача Багнюка М.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргород Вінницької області в залі суду справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення нарахувань індексу інфляції та трьох відсотків річних,
Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 в червні 2016 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення нарахувань індексу інфляції та трьох відсотків річних.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 зазначили, що відповідач позичив у них кошти, а саме: у ОСОБА_1 - 23 000 євро, що еквівалентно 251 390 грн згідно з курсом НБУ станом на 21.10.2013 року, відповідно до розписки від 2.06.2012 року із зобов'язанням повернення за першою ж вимогою; у ОСОБА_3 - 35 000 євро та 5 000 доларів США, що еквівалентно 382 550 грн та 39 950 грн відповідно, згідно розписки від 16.04.2013 року із зобов'язанням повернення до 16.05.2013 року; у ОСОБА_2 - 100 000 доларів США, що еквівалентно 799 000 грн, згідно розписки від 5.02.2012 року із зобов'язанням повернення за першою ж вимогою. Однак, ні протягом зазначеного в розписках терміну, ні на вимогу про повернення коштів відповідач позичені кошти не повернув.
Заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.02.2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 251 390 грн., згідно розписки від 2.06.2012 року та 2513, 90 грн. судового збору; на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 422 500 грн. згідно розписки від 16.04.2012 року та 3441 грн. судового збору; на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 799 000 грн. згідно розписки від 5.02.2012 року та 3441 грн. судового збору.
07.07.2014 року Шаргородським районним судом видано виконавчі листи по виконанню зазначеного рішення суду, які з 09.07. 2014 року перебувають на виконанні у ВДВС Вінницького районного управління юстиції. Разом з тим, стягнення за виконавчими провадженнями не проводилися, самостійно ОСОБА_4 рішення також не виконує.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, посилаючись на ті ж самі обставини, що і у позовній заяві.
Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.
Відповідач ОСОБА_4 повторно на виклик суду не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений шляхом оголошення в газеті центральних органів виконавчої влади України "Урядовий кур'єр" № 131 від 15 липня 2016 року та № 169 від 09 вересня 2016 року (а.с.54,67), про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності не надходило.
Зі згоди позивача ОСОБА_1 суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Заочним рішенням Шаргородського районного суду у цивільній справі № 152/2419/13-ц позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 251 390 грн., згідно розписки від 2.06.2012 року та 2513, 90 грн. судового збору; на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 422 500 грн. згідно розписки від 16.04.2012 року та 3441 грн. судового збору; на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 799 000 грн. згідно розписки від 5.02.2012 року та 3441 грн. судового збору (а.с.68 - 70)
Рішення набрало законної сили 24 червня 2014 року.

Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені даним судовим рішенням, яке набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, так як у ній беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини, і з часу винесення вказаного рішення обставини щодо виконання зобов'язань боржником не змінилися.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.

07.07.2014 року позивачам Шаргородським районним судом видано виконавчі листи (а.с.12 - 15).

Згідно повідомлень ВДВС Вінницького районного управління юстиції від 18.04.2016 року за №№ 5151/02-25/02, 5197/02-25/02, 5198/02-25/02 виконавчі листи по справі № 152/2419/13-ц

перебувають на виконанні у ВДВС Вінницького районного управління юстиції з 09.07.2014 року. Стягнення за виконавчими листами не проводилися, відомості про самостійне виконання боржником рішення суду відсутні (а.с.15 - 18).

В результаті невиконання грошових зобов'язань ОСОБА_4 розмір суми індексу інфляції на суму боргу за період з липня 2014 року по травень 2016 року та три проценти річних від простроченої суми становить по невиконаних грошових зобов'язаннях перед ОСОБА_1- 124438,05 грн. нарахування індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення грошового зобов'язання та три проценти річних у розмірі 13079 грн; по невиконаних грошових зобов'язаннях перед ОСОБА_3 - 209137,5 грн. нарахування індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення грошового зобов'язання та три проценти річних у розмірі 21981 грн.; по невиконаних грошових зобов'язаннях перед ОСОБА_2 - 395505 грн. нарахування індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення грошового зобов'язання та три проценти річних у розмірі 41569 грн.

Нарахування сум індексу інфляції на суми боргу проведено позивачами відповідно до даних Держстату про величини індексу інфляції по Україні в період з липня 2014 року по травень 2016 року (а.с.53).

Установленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із виконанням зобов'язань, які регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі за текстом - ЦК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 68 Конституції України зобов'язує кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За приписами ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Частиною 3 ст. 10, ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідач у даному цивільно - правовому спорі не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права, заперечувати проти позову, надати докази у підтвердження своїх заперечень, як при попередньому судовому засіданні, так і в стадії судового розгляду справи, на виклик суду не з'явився. Небажання ОСОБА_4 надати заперечення та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, з'являтися на виклик суду, дало суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачами, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.

Таким чином, аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконують суд, що позивачами доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем їх прав, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконує взяті на себе за договором зобов'язання та не повернув позивачам кошти, одержані у позику, не виконує рішення суду, а відтак, порушене право позивачів підлягає судовому захисту, шляхом повного задоволення позовних вимог.

Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів

За приписами ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, то з відповідача на користь позивачів слід стягнути усі суми сплаченого та документально підтвердженого судового збору.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88,179, 212-215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 55, 68 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст.16, 525,526, 625,1050ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення нарахувань індексу інфляції та трьох відсотків річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 124438,05 грн. нарахувань індексу інфляції на суму боргу за час прострочення грошового зобов'язання та три проценти річних у розмірі 13079 грн., а всього 137517 (сто тридцять сім тисяч п'ятсот сімнадцять) гривень 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 209137,5 грн. нарахувань індексу інфляції на суму боргу за час прострочення грошового зобов'язання та три проценти річних у розмірі 21981 грн., а всього 231118 ( двісті тридцять одну тисячу сто вісімнадцять) гривень 50коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 395505 грн. нарахувань індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення грошового зобов'язання та три проценти річних у розмірі 41569 грн., а всього 437074 (чотириста тридцять сім тисяч сімдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1375 (одна тисяча триста сімдесят п'ять) грн. 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2311(дві тисячі триста одинадцять) гривень 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 4370 (чотири тисячі триста сімдесят) гривень 70 коп.

Згідно ст.ст. 223, 228, 294, 296 ЦПК України, рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Т.О. Соколовська