Провадження №2/523/4826/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

при секретарі - Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить визнати за ним право власності на самочинно збудований житловий будинок літ. «А», який збільшений на 32%, площею 19,8 кв.м., прибудову літ. «а1», площею 17,00 кв.м. та гаражу літ. «Ж», площею 24,7 кв.м.,, що розташовані в будинку №55, по вулиці Перемоги, в м. Одесі.

Позовні вимоги мотивовані тим,що ОСОБА_1 з 2005 року є власником вказаного житлового будинку. В період з 2006-2007р. він самочинно добудував житловий будинок та гараж без отримання відповідного дозволу. Позивач стверджує, що під час проведення будівельних робіт ним були дотримані будівельні, архітектурні та санітарні норми. Рішенням Одеської міської ради йому у власність була передана земельна ділянка, площею 0,0974 га. на якій ним були збудовані самочинні споруди, які згідно листа управління архітектури та містобудування від 29.12.2015р. №01-11/4667 відповідають ДБН 360-92. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Позивач в судове засідання не зявився направив до суду заявупро підтримання позовних вимог та розгляду справи за його відсутності.

Представник Одеської міської ради предявлені позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 01.11.2005р., реєстровий номер 6937, набув право власності на житловий будинок № 55, по вулиці Перемоги, в м. Одесі (а.с.4-5).

Згідно свідоцтва про право власності від 09.12.2014р., ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0974 га. за адресою: м. Одеса, вул. Перемоги, 55 (а.с.6).

З представленого технічного паспорту, виготовленого 27.11.2015р. у ТОВ «БТІ України», убачається, що у житловому будинку №55 по вулиці Перемоги, в м. Одесі самочинно були збудовані: житловий будинок літ. «А» - збільшено на 32%, прибудова літ. «а1», гараж літ. «Ж». Слід зазначити, що представлені з боку позивача документи не містять часу здійснення самочинного будівництва. Більш того, представлені документи на земельну ділянку, зокрема кадастровий план земельної ділянки (а.с.9), який було складено 24.02.2014р., містить наявність житлового будинку, належного позивачу, на земельній ділянці, проте без самочинних споруд. Тобто, слід дійти висновку, що зазначене вище самочинне будівництво відбулося щонайменше після лютого 2014р., а не у 2006-2007р.р., як це зазначає позивач.

Вирішуючи виниклий спір, суд виходить з наступного обґрунтування.

Поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт обєктів будівництва (ч.3 ст. 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Для визнання будівництва самочинним воно має бути повязане з обєктом нерухомості й порушувати одне з положень статті 376 ЦК України.

Так, згідно ч.1 ст. 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Разом з тим, згідно ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Зазначена норма поширюється на випадки, коли самочинне будівництво здійснено на ділянці, що не була відведена для цієї мети (для будівництва відповідного обєкта) незалежно від того, хто є власником цієї земельної ділянки (особа, яка здійснила самочинне будівництво, чи інша особа).

Виходячи зі змісту ст.121 Земельного кодексу України суд може визнати право власності на самочинне будівництво тільки за умови надання земельної ділянки особі, що здійснила самочинне будівництво, у встановленому порядку, зокрема, у випадках: безоплатної передачі земельної ділянки громадянину із земель державної або комунальної власності; набуття особою, що здійснила самочинне будівництво, земельної ділянки, що надана для даної цілі іншій особі, у власність; укладення договору оренди, іншого цивільно-правового договору, що дає право забудови земельної ділянки; прийняття відповідним органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки тощо.

Отже, виходячи зі змісту ст. 376 ЦК України слід дійти висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є, та не являється забудовником. Зазначена умова є єдиною для визнання права власності на обєкт нерухомості за такою особою.

Частина 3 ст. 376 ЦК України, на відміну від частини пятої цієї статті, не ставить набуття права власності особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, у залежність від відповідності виконаних робіт державним будівельним нормам і правилам та порушення прав третіх осіб або суспільних інтересів.

Як встановлено матеріалами справи та зазначено вище, самочинне будівництво було проведено на земельній ділянці, яка не була надана позивачу в установленому порядку під уже збудоване самочинне нерухоме майно. Таке будівництво відбулося з боку позивача після отримання земельної ділянки у власність. Відтак, правових підстав для застосування ч.3 ст.376 ЦК України, суд не вбачає.

Крім того, правові засади виникнення права власності на обєкти нерухомості, що є обєктами незавершеного будівництва, визначені статтею 331 ЦК України, яка визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва.

Правовідносини, що виникають з приводу самочинного будівництва, тобто у випадках, коли вимоги закону при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені, врегульовано спеціальною нормою, а саме статтею 376 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За змістом ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на обєкт містобудування.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво обєкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги є безпідставні та задоволенню не підлягають у повному об сязі.

Керуючись ст.ст.10,11,58,60,61,64,88,212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя