АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/9083/16-ц Головуючий 1-ї інстанції Діденко С.А.
Провадження № 22-ц/790/5307/16 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із договорів
позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Костенко Т.М., Гальянової І.Г.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим,-

ВСТАНОВИЛА:

06 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування позову зазначив, що 26 травня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 851/10/27-11/6-264, відповідно до умов якого останній було надано грошову суму в розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою 11,45 відсотків річних (далі кредитний договір).

Також 26 травня 2006 року, з метою виконання умов кредитного договору, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 851/11/27-11/6-495 (далі - договір поруки).

26 грудня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін до кредитного договору № 1, відповідно до якого збільшено відсоткову ставку до 14 відсотків річних та встановлено сплату комісії.

Таким чином обсяг відповідальності поручителя за договором поруки збільшився без надання ним згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобовязання.

Зважаючи на зазначене, просив суд визнати вищевказаний договір поруки припиненим.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представником ПАТ «Укрсоцбанк» було надано заперечення на позов, в якому зазначив, що посилання позивача щодо ненадання ним згоди на внесення змін до кредитного договору є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам по справі.

Зміни у кредитний договір щодо збільшення відсоткової ставки до 14 відсотків річних було внесено у звязку з переходом ПАТ «Укрсоцбанк» на нове програмне обслуговування, про що зазначено в тексті договору про внесення змін.

Крім того, того ж дня, а саме 26 грудня 2014 року, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін до кредитного договору № 2, відповідно до якого розмір відсоткової ставку за користування кредитом становить 12 відсотків річних. З текстом даного договору позивача як поручителя було ознайомлено, ним надано згоду на внесення таких змін та підписано текст цього договору.

Таким чином, відсоткова ставка в розмірі 14 відсотків річних фактично не застосовувалась, застосовувалась відсоткова ставка, в розмірі, погодженому з ОСОБА_2, який становить 12 відсотків річних.

Зважаючи на зазначене, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим задоволено. Визнано договір поруки № 851/11/27-11/6-495, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсоцбанк» припиненим. Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ПАТ «Укрсоцбанк» подано апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що рішення суду є необґрунтованим. Судом неповно зясовані обставини, що мають значення для вирішення справи та якими обґрунтовано вимоги та заперечення. Не взято до уваги факту надання ОСОБА_2 згоди на укладення договору про внесення змін до кредитного договору. Крім того, визнання в судовому порядку договору поруки припиненим не є належним способом захисту цивільних прав. Визнання договору поруки припиненим впливає на права та обовязки ОСОБА_3, встановлені кредитним договором. Крім того, ОСОБА_3 не було залучено до участі у справі в якості третьої особи.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Укрсоцбанк» апеляційну скаргу підтримав.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» та визнаючи договір поруки припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок внесення додатковими угодами змін до кредитного договору та збільшення відсоткової ставки за кредитним договором без згоди поручителя, відбулося збільшення обсягу його відповідальності, що відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України є підставою для визнання договору поруки припиненим. Крім того, підписання поручителем договорів про внесення змін до кредитного договору не є належною формою погодження з поручителем зміни зобовязання, а саме збільшення обсягу відповідальності останнього. Таким чином збільшення відсоткової ставки за кредитним договором відбулось без додаткового повідомлення та згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності останнього.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає, зважаючи на допущення судом помилки при застосуванні норм матеріального права.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що 26 травня 2006 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в подальшому назву було змінено на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 851/10/27-11/6-264, відповідно до умов якого відповідачем було надано ОСОБА_3 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США, зі сплатою 11,45 відсотків річних за визначеним порядком погашення суми основної заборгованості (а.с. 5-8).

Відповідно до пунктів 2.6, 7.1, підпунктів 2.6.1., 2.6.2., 3.3.14. кредитного договору у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного рахунку України, а також за рішенням Правління, Комітету з управління активами та пасивами, Кредитно-інформаційного комітету, Тарифного коефіцієнту кредитора, кредитор має право ініціювати зміну розміру відсотків та комісії, визначивши відповідно в п.п. 1.1. та 3.3.15 цього договору. Про намір зміни розміру відсотків та/або комісії за дострокове погашення кредиту, кредитор зобовязаний повідомити позичальника не пізніше ніж за десять робочих днів до дати початку її застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром відсотків та/або комісії за дострокове погашення кредиту, він зобовязаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1. договору, підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього договору та повернути її кредитору. Позичальник зобовязаний своєчасно підписувати та надавати кредитору додаткову угоду про зміну розміру відсоткової ставки, відповідно до п. 2.6. цього договору. Усі додатки, зміни та/або доповнення до цього договору мають бути вчинені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін з обовязковим посиланням на цей договір.

В день укладення кредитного договору між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), ОСОБА_3 та ОСОБА_2 також укладено договір поруки № 851/11/27-11/6-495, за умовами якого поручитель ОСОБА_2 поручається перед кредитором - АКБ СР «Укрсоцбанк» за виконання позичальником - ОСОБА_3 умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором (а.с. 4).

Відповідно до пункту 1.1. статті 1 договору поруки поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має.

З аналізу зазначених положень кредитного договору та договору поруки вбачається, що ОСОБА_2 був належним чином та повністю ознайомлений з встановленими вимогами кредитного договору в частині порядку внесення змін до умов основного зобовязання. Проти зазначеного порядку не заперечував, про що свідчить надання згоди на укладення договору поруки та його безпосереднє підписання.

26 грудня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якого відповідачем було надано ОСОБА_3 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США, зі сплатою 14,00 відсотків річних та комісії, в розмірі та порядку, визначених в додатку № 1 до цього договору, що є його невідємною частиною (а.с. 9).

З тексту ст. 8 договору про внесення змін № 1 до кредитного договору вбачається, що 26 грудня 2014 року оригінал цього договору також отримано та підписано ОСОБА_2 в якості поручителя (а.с. 13 - зворотній бік аркушу).

Також 26 грудня 2014 року ОСОБА_2 було отримано та підписано в якості поручителя памятку позичальника (а.с. 15 - зворотній бік аркушу).

Крім того матеріали справи містять письмову заяву, якою ОСОБА_3 надано згоду на укладення договору про внесення змін № 1 до кредитного договору (а.с. 14).

Того ж дня, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якого сторони домовились, що сплата строкових (поточних) відсотків за користування кредитом, які нараховуються з 26 грудня 2014 року, здійснюється в загальному порядку, передбаченому кредитним договором. Встановлено відсоткову ставку за користування кредитом з дати підписання цього договору про внесення змін в розмірі 12 відсотків річних (а.с. 47).

З тексту договору про внесення змін № 2 до кредитного договору вбачається, що з умовами цього договору про внесення змін, включаючи додаток № 1 (графік погашення кредиту) до нього, ОСОБА_2 був ознайомлений та надав свою згоду на всі зміни умов кредитного договору, що ним оформлені (а.с. 48).

Також ОСОБА_2 було підписано заяву, якою надано згоду на укладення договору про внесення змін № 2 до кредитного договору. ОСОБА_2 підтверджено, що з умовами договору про внесення змін № 2 до кредитного договору ознайомлений, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень немає. Умови цього договору погодив (а.с. 48).

З досліджених в суді першої та апеляційної інстанції письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, вбачається що посилання ОСОБА_2 стосовно внесення змін до кредитного договору без надання ним на це згоди є такими, що не відповідають дійсним обставинам по справі, та повність спростовуються письмовими доказами. З огляду на що, у судової колегії відсутні правові підстави довіряти поясненням позивача, які недоведені будь-якими фактичними даними та спростовуються письмовими доказами, дійсність яких спростуванню у встановленому законом порядку не підлягала.

Що ж стосується висновків суду першої інстанції стосовно того, що відсутність укладеного та підписаного позивачем договору про внесення змін до договору поруки є правовою підставою для визнання договору поруки припиненим, а посилань відповідача стосовно непогодження з поручителем обсягів зобовязань останнього відповідно до умов кредитного договору, на підставі договору про внесення змін № 2 до кредитного договору, неспроможними, оскільки суперечать частині 1 статті 559 ЦК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Статтею 553 та частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі підвищення розміру відсотків, встановлення нових умов щодо порядку зміни відсоткової ставки в бік збільшення тощо.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згода поручителя зі змінами до кредитного договору, які визнають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлена шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить частині першій статті 559 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-152цс13, яка відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 360-7 має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, посиланням сторін не надано належної оцінки, у звязку з чим колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України та ухвалює нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовляє.

При ухваленні нового рішення колегія суддів виходить з того, що при підвищені відсоткової ставки за кредитним договором ПАТ «Укрсоцбанк» отримано письмову згоду поручителя на таке підвищення, у звязку з чим правові підстави для припинення договору на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України відсутні.

Що ж стосується посилань ПАТ «Укрсоцбанк», наведених в апеляційній скарзі, стосовно того, що визнання в судовому порядку поруки припиненою в разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, є неналежним способом захисту цивільних прав та інтересів, то колегія суддів вважає їх неспроможними зважаючи на наступне.

За положеннями частини 1 статті 559 ЦК припинення поруки в разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презумується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. З огляду на загальні засади цивільного законодавства та судочинства права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівність процесуальних прав і обовязків сторін (статей 3, 1215, 20 ЦК України, статей 35, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена).

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Отже, відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим.

На підставі викладеного, ст. 553, ч.1 ст. 554, ч. 1 ст. 559 ЦК України, ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: І.Г. Гальянова

ОСОБА_5