Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарями Оверчук Т.І., Рудь Н.В., Ліщук А.О.

за участі

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача Годовиченка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Апогей" про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Апогей" про визнання правочину недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5, який був директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Апогей". Позивач є спадкоємцем першої черги. 04 лютого 2015 року був складений акт прийому-передачі транспортного засобу - легкового універсалу - В марки Hyundai Santa Fe між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який приступив до виконання обов"язків директора 05 лютого 2015 року. Оскільки ОСОБА_6 не мав повноважень щодо укладання зазначеного акту, вважає, що акт прийому-передачі є недійсним. Просив визнати акт прийому-передачі транспортного засобі від 04 лютого 2015 року недійсним.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювали ОСОБА_1, ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що актом прийому-передачі транспортного засобу підтверджується припинення права власності ОСОБА_5 та набуття права власності товариством з обмеженою відповідальністю. Акт є правочином змішаної форми, оскільки містить в собі елементи договору міни, куплі-продажу та спрямований на зміну правового становища сторін. Цей акт є недійсним, оскільки підписаний неповноважною особою.

Представник відповідача Годовиченко Д.В. позовні вимоги не визнав. Підтримав письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначено, що складений акт засвідчує лише передачу транспортного засобу, жодних прав та обов»язків для будь-яких осіб ним не встановлено. Тому оскарження такого акту не передбачено чинним законодавством в якості способу захисту прав. Додатково пояснив, що витягом з державного реєстру підтверджено повноваження керівника підприємства.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

04 лютого 2015 року був складений акт прийому-передачі транспортного засобу - легкового універсалу - В марки Hyundai Santa Fe між ОСОБА_5 та директором товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Апогей" ОСОБА_6 (а.с.4).

04 лютого 2015 року на загальних зборах учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Апогей" вирішено питання про зміну керівника підприємства та збільшененя статутного капіталу (а.с.5-6).

05 лютого 2015 року ОСОБА_6 приступив до виконання обов»язків директора товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Апогей" (а.с.7).

Підставою для визнання акту передачі транспортного засобу від 04 лютого 2015 року недійсним позивач зазначає відсутність повноважень директора товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Апогей" ОСОБА_6, яким підписано цей акт.

Представник відповідача заперечував проти того, що акт прийому-передачі транспортного засобу є правочином.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Законодавче визначення правочину міститься в ст.202 ЦК, яка передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочину притаманні певні ознаки: 1) правомірність - правочин завжди має бути правомірною дією, не може суперечити закону, інакше він не буде дійсним; законодавець встановив презумпцію (припущення), що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний недійсним у судовому порядку; 2) він завжди спрямований на досягнення певного правового результату (перехід права власності від продавця до покупця, передача права користування майном орендарю і т. ін.); 3) він є вольовою дією - для його вчинення необхідно виявити волю (ініціативу) учасника.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Під способами захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення(визнання) порушених(оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України.

Як правило власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Твердження представника позивача, що оформлення актом дій сторін з приймання-передачі транспортного засобу було спрямовано на припинення ОСОБА_5 права власності та набуття товариством з обмеженою відповідальністю права власності та підпадає під ознаки правочину у розумінні ст. 202 ЦК України спростовується змістом цього акту, в якому лише зазначено про приймання-передачу транспортного засобу.

Позивачем неправильно обраний спосіб захисту свого порушеного права шляхом оскарження цього акту, оскільки сам по собі факт наявності акту про приймання-передачі транспортного засобу не тягне за собою будь-яких правових наслідків до тих пір, поки відповідачем не будуть вчинені інші дії.

Тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Апогей" про визнання акту про приймання-передачі транспортного засобу від 04 лютого 2015 року недійсним слід відмовити.

Керуючись ст.ст.11, 16, 202, 203, ч.1 ст.215,ч. 1 ст. 626, п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "Апогей" про визнання правочину недійсним відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 31 травня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд м.Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна