Справа № 456/2619/16-ц
Провадження № 2/456/1620/2016
РІШЕННЯ

іменем України

14 грудня 2016 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бораковського В. М. ,

за участю секретаря Проців І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Стрийська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

в обґрунтування позовних вимог представник позивач покликається на те, що Батько позивача ОСОБА_6 помер 22 травня 2006 року. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частки у житловому будинку №5 на вул.Січових Стрільців у с.Фалиш Стрийського району Львівської області. ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_6 за заповітом, складеним 11 травня 2006 року. Крім того, ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом, як дочка спадкодавця, згідно норм ст. 1261 ЦК України. Після смерті батька Позивач звернулася для прийняття спадщини до Стрийської державної нотаріальної контори. У нотаріальній конторі Позивачеві було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування з тієї причини, що були відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння. У жовтні 2006 року Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину житловому будинку №5 на вул.Січових Стрільців у с.Фалиш Стрийського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом. Стрийським міськрайонним судом Львівської області 02 листопада 2006 року прийнято рішення, яким за Позивачем визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на цей житловий будинок. Після цього Позивачем було зареєстровано право власності у встановлено законом порядку. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду м.Львова від 25 червня 2012 року за заявою ОСОБА_2 було виправлено описку у резолютивні частині рішення і вказано, що за Позивачем визнано право власності на 1/2 житлового будинку №5 на вул.Січових Стрільців у с.Фалипі Стрийського району Львівської області. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2006 року було скасовано 27 січня 2014 року Апеляційним судом Львівської області та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2014 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження. У звязку з тим, що судом було скасовано рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування, 01 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Стрийської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Листом за № 1107/01-24 від 01.07.2014 року завідувач нотаріальної контори повідомила ОСОБА_1 про пропуск нею строку для прийняття спадщини та рекомендувала звернутися до суду. Незабаром, одна із спадкоємців, ОСОБА_4, подала позов про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6, складеного 11 травня 2006 року. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 було відмовлено. У квітні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Стрийського міськрайонного суду Львівської області було подано позовну заяву про визнання за ними права власності в порядку спадкування на відповідні частини житлового будинку №5 на вул.Січових Стрільців у с.Фалиш Стрийського району Львівської області. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 13 січня 2016р. задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3. та ОСОБА_4 про визнання за ними права власності в порядку спадкування. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08 серпня 2016р. було задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 частково та скасовано рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.01.2016р. в частині визнання права власності в порядку спадкування в розмірі по 1/6 частині будинку за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Таким чином Позивачем пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, що і стало підставою для відмови нотаріальної конторою у видачі свідоцтва про право на спадщину листом. Станом на дату смерті ОСОБА_6 і до даного часу Позивач постійно перебуває за кордоном у ОСОБА_7, де вже багато років працевлаштована, а тому не має змоги часто приїжджати до України. До березня 2014 року Позивач була власником спірного будинковолодіння. Після цього вона звернулася до нотаріуса, де одержала відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини. В подальшому іншими спадкоємцями було ініційовано нові судові провадження щодо спірного майна, які завершилися лише нещодавно. За таких обставин причини пропуску Позивачем строку для прийняття спадщини є поважними та пов'язані з об'єктивними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав і просить визначити позивачу додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася 22.05.2006р. після смерті батька ОСОБА_6. Крім цього, суду пояснив, що у звязку з розглядом судових справ щодо питання спадкування протягом 2006 2016р.р. пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини вважає поважним.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заперечила проти задоволення позовних вимог суду пояснивши, що на момент смерті спадкодавця позивач не проживала в будинку разом з батьком, отже спадщину не прийняла. Після смерті батька позивач жодної заяви про прийняття спадщини не подавала. Заповіт на її імя визнаний судом нікчемним, тому позивач не може бути спадкоємцем за заповітом. Позивач могла звернутися у встановленому порядку з заявою про прийняття спадщини. Однак вона не вчинила жодних дій, тому не є спадкоємцем за законом. ОСОБА_2 вже отримала свідоцтво на спадщину на грошові вклади. Вважає причини пропуску строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не поважними, тому в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій проти заявлених вимог ОСОБА_1 заперечила повністю та просить суд проводити розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, однак скерувала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, враховуючи позицію представника третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з свідоцтва про смерть від 22.05.2006р., актовий запис №31, ОСОБА_6 помер 22.05.2006р. в с. Фалиш Стрийського району Львівської області.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2006р. визнано за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння в с. Фалиш Стрийського району Львівської області по вул. Січових Стрільців,5, в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.06.2012р. виправлено допущену в резолютивній частині рішення суду від 02.11.2006р. описку та зазначено: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами у с. Фалиш Стрийського району Львівської області по вул. Січових Стрільців,5 у порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 20.12.2012р. ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.06.2012р. скасовано та поновлено нову, якою в задоволені заяви ОСОБА_2 про виправлення описки в рішенні суду від 02.11.2006р. відмовлено.

Рішенням колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 27.01.2014р. рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2006р. скасовано і ухвалено нове, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.03.2014р. відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження у справі за її позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом.

Як вбачається з паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданого на імя ОСОБА_1 (номер паспорта ЕТ895744, виданий 19.04.2012р.), в ньому наявні Шенгенські візи, дійсні з 09.10.2012р. по 08.01.2013р., 02.09.2014р. по 22.02.2015р., 10.03.2016р. по 14.12.2016р., а також відмітки митних органів про перетин кордону.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2014р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Станківської сільської ради Стрийського району про визнання заповіту недійсним з тих підстав, що оспорюваний заповіт є нікчемним, тому суд не вбачає підстав для визнання такого недійсним.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.01.2016р. визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/6 (1/2) частки в спільному майні подружжя в житловому будинку №5 по вул. Січових Стрільців в с. Фалиш Стрийського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_8. Крім цього, визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності по 1/6 частці кожному в будинку №5 по вул. Січових Стрільців в с. Фалиш Стрийського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8.

Рішенням колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 08.08.2016р., рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.01.2016р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя в житловому будинку №5 по вул. Січових Стрільців в с. Фалиш Стрийського району Львівської області. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання за ними права власності на по 1/6 частині житлового будинку №5 по вул. Січових Стрільців в с. Фалиш Стрийського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 відмовлено.

З свідоцтва про народження від 17.01.1975р., актовий запис №3, вбачається, що батьками ОСОБА_9, 04.01.1975р.н., є ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 07.10.2016р., після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінено прізвище на ОСОБА_1.

З наявних матеріалів спадкової справи №325/2008 вбачається, що ОСОБА_1 01.07.2014р. зверталася в Стрийську державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак їй в цьому було відмовлено (лист №1104/01-24 від 01.07.2014р.) у звязку з пропуском строку, визначеного ст. 1270 ЦК України.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України).

Статтею 21 Конституції України визначено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Стаття 22 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Як розяснив Конституційний суд України у своєму рішенні від 2 листопада 2004 року (№15-рп/2004, п.4.1.), верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Європейський Суд з прав людини розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу. Однією з таких вимог є вимога про якість закону. Під законом тут мається на увазі положення нормативно-правового акта. По-перше, закон повинен бути доступним особі, тобто містити зрозумілі й чіткі формулювання, які б давали можливість особі самостійно або з відповідною консультацією регулювати свою поведінку. По-друге, він має бути передбачуваним, тобто таким, щоб особа могла передбачити наслідки його застосування. По-третє, закон повинен відповідати всім іншим вимогам верховенства права, зокрема він з достатньою чіткістю має встановлювати межі дискреційних повноважень, наданих суб'єктам владних повноважень, та спосіб їх здійснення. Це необхідно, щоб особа була захищеною від свавілля суб'єктів владних повноважень (п. 27 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Круслен проти Франції» від 24 квітня 1990 року).

Звідси й ще одна вимога принципу верховенства права захист від свавілля це означає, що втручання суб'єктів владних повноважень у права людини має підлягати ефективному контролю. Щонайменше це має бути судовий контроль, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. Держава також повинна забезпечувати наявність достатніх та ефективних гарантій проти зловживань (п. 55 рішення у справі «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року).

Як розяснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6, який помер 22.05.2006р., є батьком позивача ОСОБА_1 Рішенням суду від 02.11.2006р. (з врахуванням ухвали суду від 25.06.2012р.) за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами у с. Фалиш Стрийського району Львівської області по вул. Січових Стрільців,5 у порядку спадкування за заповітом. Однак, дані рішення та ухвала суду були скасовані Апеляційним судом Львівської області, який рішенням від 27.01.2014р. відмовив ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.

В подальшому, рішенням суду від 23.10.2014р. встановлено, що складений ОСОБА_6 заповіт на імя ОСОБА_1 є нікчемний, а рішенням суду від 13.01.2016р. визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/6 (1/2) частки в спільному майні подружжя в житловому будинку №5 по вул.Січових Стрільців в с. Фалиш Стрийського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_8, та визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності по 1/6 частці кожному в цьому будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 Проте, рішення суду від 13.01.2016р. було змінено 08.08.2016р. Апеляційним судом Львівської області, який визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя в житловому будинку №5 по вул. Січових Стрільців в с. Фалиш Стрийського району Львівської області, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання за ними права власності на по 1/6 частині житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 відмовлено.

Оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними, оскільки позивач після відкриття спадщини після батька ОСОБА_6 вчиняла заходи щодо прийняття спадщини, а саме позивач у визначений 6-ти місячний строк зверталася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В період з 2006 по 2016 р.р. судом розглядались різного роду спори повязані із спадкуванням майна спадкодавця, де позивач брала участь як учасник цивільного процесу. Крім цього, позивач в період 2012-2016рр. тривалий час перебувала за кордоном, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами (копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон).

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає позовні вимоги підставними, тому такі підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 1258, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд,

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

ОСОБА_10 ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк в 3 (три) місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 22.05.2006р.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Головуючий-суддя ОСОБА_12