Яготинський районний суд Київської області
м. м. Яготин Яготинський район Україна 7700
Справа № 382/322/15-ц
Провадження № 2/382/4/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.04.2016 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги-50 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Встановив:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в котрій зазначено, що 29.10.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір K3IWGK15006675. Згідно договору банк зобов"язувався надати відповідачці кредит у розмірі 31000 доларів США на термін до 29.10.2021 року, а остання зобов"язувалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним в строки та в порядку, встановлених договором. Погашення кредиту здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, ОСОБА_1 повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов"язань за кредитним договором, ОСОБА_1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов"язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі 31000 доларів США. В порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 свої зобов"язання не виконала, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв"язку з зазначеними порушеннями відповідачка ОСОБА_1 станом на 06.02.2015 року має заборгованість у розмірі 24200, 98 доларів США, яка складається з наступного: 19119, 97 доларів США -заборгованість за кредитом, 2480,18 дол. США- заборгованість по процентам за користування кредитом, 699, 66 дол. США- заборгованість по комісії за користування кредитом, 738,45 дол. США- пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором, штрафів: 10,81 дол. США- штраф (фіксована частина), 1151, 91 дол. США -штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов"язань ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Відповідно до п. 5 договору поруки банком було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов"язань за кредитним договором. Згідно з п. 6 договору, поручитель зобов"язаний виконати зобов"язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п"яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була направлена поручителям щодо виконання забезпеченого зобов"язання, залишена без задоволення. З врахуванням вищевикладеного, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у загальному розмірі 24200, 98 дол. США, що за курсом 23,12 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.02.2015 року складає 559768, 70 грн., та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, та також пояснив, що у ОСОБА_1 дійсно була переплата, вона здійснювала платежі у більшому розмірі, ніж повинна була вносити за графіком і ці кошти йшли на погашення тіла кредиту. На даний момент виникла заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом. В подальшому сума переплати використовувалась в майбутніх періодах на прострочене тіло кредиту, в зв"язку з чим заборгованості по тілу кредиту не існує. Цей порядок розподілу коштів в разі переплати сум передбачений п.п. 3.2 і 3.3 Договору. Згідно п. 5.1 і 5.2 договору зазначено, що договір діє до повного виконання всіх обов?язків, тобто банк правомірно нарахував пеню. Сторони встановили, що при порушенні боржником строків погашення заборгованості більше 30 днів вся заборгованість по кредиту згідно заяви вважається простроченою. На залишок простроченої заборгованості боржник сплачує пеню у розмірі, зазначеному Договором.

Відповідачка ОСОБА_1 проти позову заперечувала, просила звільнити її від сплати пені. Заперечення обґрунтувала тим, що позивач у позовній заяві визначив, що сума її боргового зобов'язання станом на дату подання позову (09.02.2015 року) розрахована у розмірі 24 200,98 доларів США, що за курсом 23,13 відповідає 559 768,70 грн. З доданих до позову письмових доказів вбачається, що відповідно до кредитного договору вона отримала споживчий кредит на строк до 29.10.2021 року в сумі 31 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (п. 7.1 Договору). У цьому ж пункті наведено узгоджену умову про те, що щомісячний платіж за кредитом визначено у сумі 428,11 доларів США, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам та винагороди банку. До 01.03.2014 року вона систематично, у повному обсязі та у відповідності до узгодженого графіку сплачувала поточні платежі. У лютому 2014 року її матеріальний стан значно погіршився: їй було призначено групу інвалідності, її доходи значно зменшилися. Вона неодноразово письмово зверталася до банку (листи від 07.03.2014 року, від 13.03.2014 року, від 07.04.2014 року та від 28.04.2014 року) з проханням переведення боргу з зобов'язань у доларах США за відповідним курсом у національну валюту - гривню; провести реструктуризацію боргу чи надати кредитні канікули. Проте всі її заяви було залишено без задоволення (відповіді від 17.03.2014 року, від 20.03.2014 року, від 09.04.2014 року та від 05.05.2014 року). Крім того, вона зверталася до Національного банку України з письмовими запитами з приводу надання допомоги у її скрутній ситуації, що виникла у зв'язку з поверненням валютного кредиту ПАТ "ПриватБанк". З відповідей наданих на її звернення Національного банку України за № 47-606/28210 від 04.06.2014 року та за N° 47-606/31655 від 19.06.2014 року їй стало відомо, що "протягом двох тижнів Кабінет Міністрів України за погодженням з Національним банком України подає на розгляд Верховної Ради України Закону, який врегулює питання щодо особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості". У перших числах лютого 2015 року вона отримала від позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" повідомлення про наявність у неї простроченої заборгованості на загальну суму 3 443,40 доларів США, у тому числі: 2 018,77 $ - заборгованість по процентам за користування кредитом; 575,66 $ - заборгованість по комісії за користування кредитом; 669,90 $ - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 178,97 $ - штрафи (фіксована та процентна складова). З аналізу розміру позовних вимог їй незрозуміло, чому вимоги, заявлені у позові, який подано до суду через дві неділі після надсилання їй вимоги про негайне погашення заборгованості, збільшилися у порівнянні до тих сум, що вказані у письмовій вимозі від 20.01.2015 року (лист № 30.1.0.0/2-168), у сім разів. Чи може у такому разі розрахунок боргу, доданий, як доказ до позову, бути вірно розрахованим та мати значення доказу, визначене положеннями ст.ст. 57-59 ЦПК України. До того ж розрахунок боргу, доданий, як доказ, до позову не містить напису ким він учинений, посаду цієї особи та чи має вона повноваження з виконання розрахунків боргу. На її звернення до банку від 07.03.2014 року вона отримала відповідь за № 20.1.0.0.0/7-140307/1970 від 17.03.2014 року, з якої слідує, що поряд з тим, що нею не було сплачено у березні черговий платіж за лютий 2014 року, за кредитним договором існує переплата, а тому можливо провести перерахунок зобов'язань за договором, внаслідок чого сума щомісячного платежу зменшиться на 70 доларів США. Враховуючи інформацію, що була надана банком у листі за № 20.1.0.0.0/7- 140307/1970 від 17.03.2014 року, позовні вимоги були заявлені позивачем без урахування переплати, а тому є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та дійсному розміру її відповідальності. Оскільки пеня є за правовою природою неустойкою, щодо її розрахунку та стягнення, відповідно існують обмеження. Одне з них - пеня за порушення грошового зобов'язання не може бути більшою подвійної облікової ставки НБУ. Використання положень ЗУ «Про захист прав споживача» щодо несправедливих умов договору споживчого кредитування для захисту інтересів позичальника, є підставою переконання у необґрунтованості позовних вимог банку. Яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. (Судові прецеденти Постанова, Верховний Суд, від 07.11.2011, N2 3-121гс11, Верховний Суд України). З огляду на викладене вважає, що позивачем не доведено законності, обгрунтованості та правильності розрахунку обсягу її відповідальності зі сплати неустойки: пені- у розмірі 738,45 дол. США, штрафу - у розмірі 10,81 дол. США та штрафу - у розмірі 1151,91 дол. США, а тому з врахуванням того, що заборгованість зі сплати чергових платежів у неї виникла через тяжку хворобу та призначення групи інвалідності; позивач ухилився від розгляду її заяв про відстрочення чи розстрочення боргу - у покладенні на неї відповідальності у вигляді стягнення неустойки: пені - у розмірі 738,45 дол. США, штрафу - у розмірі 10,81 дол. США та штрафу - у розмірі 1151,91 дол. США - слід відмовити. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України стягнення сум (процентів) за ст. 1048 ЦК є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Крім того, в силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Такою є правова позиція Верховного Суду України, яка наведена у постанові Верховного Суду України у справі за № 6-145цс14. З огляду на наведене, у разі задоволення позову, сума, яку суд визначить до стягнення, повинна зазначатися у судовому рішенні лише у вигляді грошової суми в доларах СШІА, бо при укладенні кредитного договору розмір виданого банком кредиту визначався лише у доларах США. Вважає, що розмір її відповідальності повинен відповідати вимогам закону та принципам розумності та справедливості. Просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

В силу ч.1 ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

В силу ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст. 546 ЦК України виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума бо інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов"язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов"язання частково або у повному обсязі.

В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов"язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно вимог ст. 598 ЦК України зобов"язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов?язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов"язання, а також у разі зміни зобов?язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі і сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов"язання встановлена неустойка, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами.

В силу ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержанння процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов"язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Пункт 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року роз"ясніє, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Пункт 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року роз"яснює, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з- положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статтті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов"язання боржником: майновий стан сторін, які беруть участь у зобов"язанні, не лише майнові, але й інші інтереси стороні, що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов"язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

З розрахунку заборгованості за договором № K3IWGK15006675, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 (а.с.5-8), з витягів про рух коштів на рахунках відкритих на підставі кредитного договору з 29.10.2007 року по 12.03.2014 р. (а.с.67-76), з 29.10.2007 року по 01.04.2015 р. ( 81-96, 103-118, 137-147), з 29.10.2007 року по 08.09.2015 року (а.с. 154-186), виписки по карті за період з 08.08.2000 року по 08.09.2015 року (а.с.153) вбачається, що станом на 06.02.2015 року заборгованість за кредитом становить: 19119,97 дол. США, за відсотками- 2480, 18 дол. США, в тому числі прострочені відсотки-2426, 73 дол. США, заборгованість з комісії, в тому числі прострочена комісія- 699,66 дол. США, погашено пені , в тому числі списано-517,27 дол. США, заборгованість з пені- 738, 45 дол. США, всього заборгованість за кредитом складає 23038, 26 дол. США, штраф (фіксована частина)-10,81 дол. США, штраф (відсоток від суми заборгованості)- 1151,91 дол. США, разом-24200, 98 дол. США.

З повідомлення ПАТ КБ "ПриватБанк" від 20.01.2015 року, адресованого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.10) вбачається, що у разі несплати простроченої заборгованості у розмірі 3443, 40 дол. США, банк вимагає повернути суму кредиту у повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

З кредитного договору, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 (а.с.14-16) вбачається, що згідно п.1 предметом кредитного договору є надання ОСОБА_1 кредитних коштів шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений у п. 7.1 цього Договору. Підпунктом 1.2 передбачено, що позичальник доручає банку проводити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені цим договором строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку позичальника. Кредит надається в обмін на зобов"язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним кредитним договором строки. Підпунктом 2.2 п.2 договору передбачено, що позичальник зобов"язується використати кредит на цілі, зазначені в п. 7.1 даного договору, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 7.1,2.3.1,2.3.2,2.3.3,3.1,3.2 договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту, сплатити банку винагороду згідно п. 7.1 та п. 6.2 договору. Погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1,7.1.1.,7.1.2 та п.2.3.3 цього договору. Відповідно до п.п. 3.7 п.3 договору , при непогашенні кредиту в строки, зазначені п.п. 2.3.3,7.1,7.1.1,7.1.2 цього Договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховується пеня відповідно до п. 4.1 цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Підпунктом 4.1 п. 4 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі який зазначений у п. 7.4 Договору за кожний день прострочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищевказаної пені банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється в гривні. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов"язань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов"язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+ 5% від суми позову. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов"язань, передбаченої п.п.4.1,4.2,4.3 здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов"язання повинне бути виконане позичальником. (п.п.4.3,4.4 п.4 договору). Підпунктами 5.1 та 5.2 договору визначено, що він діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов"язань за цим Договором.

З розрахунку загальної вартості кредиту (а.с.17) вбачається, що кредит був наданий з метою купівлі житла/споживчий кредит/.

З повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк», адресованого ОСОБА_1 від 03.10.2008 року (а.с.18) вбачається, що відсоткова ставка за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 складатиме 13,08 % на рік.

З договору поруки, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_2 від 29 жовтня 2007 року (а.с.20) вбачається, що відповідно до п.16 договору, його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов"язань за кредитним договором від 29.10.2007 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 31 000 доларів США, а боржник повинен виконати зобов"язання з повернення кредиту, наданого у вигляді не відновлювальної лінії, в сумі 35 654, 02 дол. США, яка включає суми на придбання нерухомості, сплату страхових платежів у строк з 29 жовтня 2007 року по 29 жовтня 2021 рік включно, сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % за місяць у період сплати з 29 по 02 число кожного місяця, щомісячно, у період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 428,11 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, винагородою, комісією, сплати відсотків за користування кредитом при порушенні боржником зобов"язань по погашенню кредиту у розмірі 0% за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом., сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця, в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до умов та строків, передбачених договором, сплати пені у розмірі 0,15 від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Згідно п. 2 договору-Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов"язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредиту, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Пунктом 4 передбачено, що у випадку невиконання боржником зобов»язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

З повідомлень Національного банку України від 04.06.2014 року та від 19.06.2014 року, адресованих ОСОБА_1 (а.с.54-55) вбачається, що протягом двох тижнів Кабінет Міністрів України за погодженням з Національним банком України подає на розгляд Верховної Ради України проект закону, який врегулює питання щодо особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

З повідомлень ПАТ КБ «Приватбанк», адресованих ОСОБА_1 від 05.05.2014 року, від 09.04.2014 року, від 20.03.2014 року, від 17.03.2014 року (а.с.56-59) вбачається, що заяви ОСОБА_1 щодо проведення реструктуризації боргу чи надання кредитних канікул залишені без задоволення.

З заяв, адресованих до Верховної Ради, Президента, ПАТ КБ «Приватбанк» від 5 березня 2014 року (а.с.60-61, 62), з повідомлень Національного банку України від 14.04.2015 року, від 28.04.2015 року адресованих ОСОБА_1 (а.с.120-124) вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до адресатів з приводу погашення заборгованості, просила провести реструктуризацію, згідно якої місячний платіж для погашення за тілом кредиту та відсотками по кредитному договору не перевищував би первісної суми, тобто 2500 грн., оскільки на даний час вона перебуває на інвалідності та такі умови для неї не підйомні, також просила надати кредитні канікули на період стабілізації в країні та до стабілізації гривні до курсу долара, так як совокупний дохід її сім"ї на даний час складає 3500 грн., а тому вона не має змоги сплатити щомісячний платіж, штраф та пеню.

З повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.01.2015 року, адресованого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.63) вбачається, що у разі несплати простроченої заборгованості у строк не пізніше 5 календарних днів з дня отримання повідомлення, на підставі ст. 1050 ЦК України, умов кредитного договору від 29.10.2007 року та договору поруки, банк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

З відповіді ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.01.2015 року, адресованого ОСОБА_1 від 17.03.2014 року (а.с.64) вбачається, що оскільки ОСОБА_1 не сплатила в березні 2014 року черговий платіж за лютий 2014 року, за кредитним договором існує переплата, а тому можлива провести перерахунок зобов"язань за договором, внаслідок чого сума щомісячного платежу зменшиться на 70 дол. США.

З графіку погашення (а.с.65-66) вбачається, що кінцева дата повернення кредиту- 29.10.2021 року.

З довідок МСЕК, Яготинської ЦРЛ, (а.с. 204,205) вбачається, що ОСОБА_1 з лютого 2014 року встановлена третя група інвалідності, та вона потребує курсового лікування, є обмежено працездатною.

В судовому засіданні встановлено, що 29.10.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір K3IWGK15006675, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 31000 доларів США до 29.10.2021 року на споживчі цілі, а ОСОБА_1 зобов"язувалась погашати заборгованість за кредитом, сплачувати 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 даного договору, а також виконувати інші умови договору. Умови кредитного договору від 29.10.2007 року ОСОБА_1 виконувала неналежним чином, а саме: не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в зв"язку з чим виникла заборгованість. Як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 було здійснено у вересні 2015 року. Відповідно до п. п. 3.2, 7.4 кредитного договору при порушення позичальником зобов"язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1,2.2.4,2.3.3 кредитного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості. Згідно з п. п. 4.1,5.4 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-яких зобов"язань, передбачених п.п.2.2.2,2.2.3 кредитного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов"язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту, але не менше 1 грн. Договором визначено, що сплата пені здійснюється в гривнях. У випадку коли кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов"язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, банк може звернутися до суду. Позичальник зобов"язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+ 5 % від суми позову. За змістом п. 7.1 кредитного договору погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, ОСОБА_1 повинна надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 428,11 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення термінів сплати на 120 календарних днів, позичальник зобов"язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту) , відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів сплати на 120 календарних днів. Відповідно до п. 7.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов?язань за кредитним договором виступає іпотека квартири за адресою: АДРЕСА_1, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і т.п., надані банку з метою забезпечення зобов?язання за даним договором. Враховуючи, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв"язку з чим утворилася заборгованість, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість розраховану за курсом НБУ станом на 6 лютого 2015 року-23,13 грн. за 1 долар США, що не суперечить вимогам закону та не порушує прав відповідача, оскільки на даний час відбулось зростання курсу долара. Крім того, з інформації, отриманої з сайту банку вбачається, що 04.12.2001 р. НБУ видав Приватбанку банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції, в тому числі, щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик та письмовий дозвіл від 29.07.2003 року з додатком на право здійснювати операції з валютними цінностями. Оскільки сума кредиту у договорі визначена у доларах США без зазначення еквіваленту, позивач має право на стягнення боргу по кредиту та процентам відповідно у іноземній валюті, (правова позиція у постанові ВСУ від 24 вересня 2014 року по справі № 6-145цс14). Разом з тим, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, крім того, розмір процентів фіксована частина також визначений у гривні, а пеня згідно умов кредитного договору повинна стягуватись по курсу НБУ, штраф є різновидом неустойки, суд вважає, що розмір штрафу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 має бути визначено у гривні, а саме: штраф (фіксована частина)- 250 гривень 03 коп., штраф (процентна складова) -26 643 гривні 68 копійок. Між Приватбанком та ОСОБА_2 29 жовтня 2007 року укладений договір поруки, та відповідно до п. 16 договору, його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов?язань за кредитним договором від 29.10.2007 року. Так як в судовому засіданні встановлено, що за ініціативою банку відбулось збільшення кредитної процентної ставки, але без згоди поручителя, то у суду немає підстав для покладання на останнього відповідальності за невиконання позичальником своїх зобов?язань, а тому в частині позовних вимог щодо солідарного стягнення суми заборгованості необхідно відмовити. Крім цього, суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки пені. Дійшовши такого висновку, суд приймає до уваги ті обставини, що відповідачка своєчасно погашала кредит до погіршення стану здоров?я, остання не має заборгованості по тілу кредиту, є обмежено працездатною та є інвалідом третьої групи, неодноразово зверталась з приводу погашення заборгованості до кредитора, який залишив її заяви без задоволення, та розцінює вказані обставини як такі, що мають істотне значення та заслуговують на увагу для прийняття судом рішення про звільнення відповідачки від сплати пені.

Решту заперечень відповідачки суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються доказами, зібраними по справі, розрахунками суми заборгованості, витягами з рахунків, наявністю у банку на час укладення кредиту банківської ліцензії на право здійснювати банківські операції, в тому числі, щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик та письмового дозволу від 29.07.2003 року з додатком на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10,60,209,212,213-215,218 ЦПК України, ч.1 ст. 509, ст. 526, ч.1 ст. 530, ст. ст. 546,549,553,554, ч.1 ст. 555, ч.1 ст. 559, ст. ст. 598, 610,611, ч.1 ст. 624, ст. 629, ч.4 ст. 631, ч.1 ст. 1048, ст. ст. 1049,1050, ч.1 ст. 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги-50 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги-50, , рах. № 3111, МФО № 305299 19 119 (дев"ятнадцять тисяч сто дев"ятнадцять) доларів США 97 центів заборгованості за тілом кредиту, що за курсом НБУ станом на 6 лютого 2015 року еквівалентно сумі 442244 (чотириста сорок дві тисячі двісті сорок чотири) гривні 90 копійок, 2480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) доларів США 18 центів заборгованості по процентам за користування кредитом, що за курсом НБУ станом на 6 лютого 2015 року становить 57366 (п"ятдесят сім тисяч триста шістдесят шість гривень) 56 копійок, 699 (шістсот дев"яносто дев"ять) доларів США 66 центів заборгованості по комісії за користування кредитом, що за курсом НБУ станом на 6 лютого 2015 року становить 16 183 (шістнадцять тисяч сто вісімдесят три гривні) 14 копійок, 250 (двісті п"ятдесят) гривень 03 копійки штрафу (фіксована частина), 26 643 (двадцять шість тисяч шістсот сорок три гривні) 68 копійок штрафу (процентна складова), а також 3654 (три тисячі шістсот п"ятдесят чотири) гривні судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя Литвин Л.І.