Справа № 404/6954/15-ц
Номер провадження 2/404/434/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Чайка О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерне товариство Страхова група ТАС про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.11.2015 року просила стягнути із відповідача на її користь -10 747, 55 грн. заподіяної майнової шкоди та 10 000 грн. заподіяної моральної шкоди, а також понесені судові витрати. Посилається на те, що 07.05.2012 року близько 21 год. 30 хв. відповідач , керуючи мотоциклом НОМЕР_1, який належить йому на праві власності, рухаючись в темну пору доби по вул. Колгоспній в м. Кіровограді в напрямку вул.Ленінградської на перехресті вулиць Колгоспної та Братиславської, грубо порушуючи вимоги пп.1.5, 2.3, 18.1 Правил дорожнього руху , в момент переходу нею нерегульованого пішохідного переходу проїзної частини вул.Колгоспної здійснив на неї наїзд . Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.09.2012 року ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання . Цивільний її позов у кримінальній справі було задоволено частково. Стягнуто на її користь із ОСОБА_2 матеріальної шкоди- 4 949, 82 грн. (відшкодування вартості лікування) та моральної - 10 000 грн. Вирок суду виконано. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй були нанесені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток обох гомілок у верхній третині зі зміщенням уламків , закритої травми грудної клітини, переломів 5-8 ребер справа , 6-8 зліва, забійної рани голови, травматичного шоку 1-го ступеню, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров»я. У зв»язку з отриманою травмою та проведенням операцій вона з 7 травня по 12 червня 2012 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні ; а з 13 по 18 червня 2012 року у третій міській лікарні. В період з 19.09.2012 року по 08.10.2012 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні з діагнозом: слабо консолідований перелом обох гомілок, блокуючий інтрамедулярний остеосинтез(БІОС). Перенесла операцію. Потім з 25.07.2013 року по 15.08.2013 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні №1 Кіровоградської обласної лікарні, де 01.08.2013 року також їй було зроблено операцію ресинтез правої в/гомілкової кістки з кістковою пластикою. 15.11.2013 року вона подала до ПАТ «Страхова група»ТАС» за вхідним №318 заяву про доплату страхового відшкодування , пов»язаного з її лікуванням у зв»язку з травмами та їх наслідками, отриманими внаслідок ДТП 07.05.2012 року на суму 5544, 37 грн., проте отримала від страхової компанії страхову виплату в сумі 1278,74 грн., залишок склав 4265, 63 грн. Додатково на лікування з 16.11.2013 року по 11.09.2015 року витратила 291,16 грн., таким чином невідшкодована сума на придбання ліків з моменту травмування і по 11.09.2015 року склала 4556, 79 грн. Крім того, з 12.09.2015 року по 28.10.2015 року , з врахуванням проведених операцій було витрачено коштів на суму 6190, 76 грн., загалом: 10747,55 грн., які і просить стягнути із відповідача. Разом з цим, вважає, що ОСОБА_2 має відшкодувати їй також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., так як моральна шкода продовжує їй заподіюватися.

В судовому засіданні позивач, зокрема її представник вимоги підтримала, просила задовольнити, пославшись на обставини , які викладені у позовній заяві та доповненнях до неї. В подальші судові засідання , після оголошеної перерви , представник не з»явилася, згідно поданої заяви просила справу слухати у її відсутності .

Відповідач в суді позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити, так як ним було по вироку суду відшкодовано позивачці вартість лікування в розмірі 4949,82 грн., 10 000 грн. моральної шкоди . Крім того, ним було також добровільно оплачено позивачці набір імплантів в розмірі 7200 грн. Вважає, що оскільки, його відповідальність була застрахована в ПрАТ «Страхова група»ТАС» то додаткові витрати, які встановлюються висновком медико-експертної комісії має відшкодувати саме страхова компанія.

Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерне товариство Страхова група ТАС, залучене ухвалою суду від 04.04.2016 року, його представник в судове засідання не з»явився, повідомлявся, надав письмові пояснення, зазначивши, що відшкодуванню страховою компанією підлягають лише обґрунтовані та документально підтверджені медичним закладом витрати на лікування , а оскільки позивачка надала тільки відповідні документи на суму 1278, 37 грн., то їй було виплачена саме ця сума , а щодо моральної шкоди , то з врахуванням п.9.3, ст. 9 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів « страховою компанією було відшкодовано моральної шкоди на суму -2550,00 грн. , тобто в межах 5 % ліміту .

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог , виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено, що 07.05.2012 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом мотоциклом НОМЕР_2, рухаючись в темну пору доби, по вул. Колгоспній в м. Кіровограді зі сторони вул.Орджонікідзе в напрямку вул.Ленінградської, на перехресті вулиць Колгоспної та Братиславської, грубо порушуючи вимоги пп.2.3.»б», 18.1 Правил дорожнього руху України , проявивши власну необережність, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеному дорожнім знаком » Пішохідний перехід» та продубльованому дорожньою розміткою, не вибрав безпечну швидкість , не вжив заходи для зменшення швидкості , та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_1, яка переходила проїжджу частину по пішохідному переході, здійснивши наїзд на неї.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 були завдані тілесні ушкодження у вигляді : закритого перелому обох гомілок, ЗТГК, перелому 5-6-7-8 ребер справа, 6-7-8 ребер зліва, забійної рани голови , які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень , що спричинило тривалий розлад здоров»я .

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 вересня 2012 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України , призначено покарання -40 діб арешту , з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік. Відповідно до вимог ст.ст. 104, 76 КК України, звільнено від призначеного основного покарання у вигляді арешту, встановлено іспитовий строк на 1 рік. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду 10 000 грн., матеріальну шкоду ( вартості лікування)- 4949,82 грн. ( а.с. 13-14). Вирок набрав законної сили.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та заподіянні позивачці тілесних ушкоджень, визначених у вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.09.2012 року, в силу приписів ч. 4 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження Ленінського ВДВС від 19.11.2013 року по виконанню виконавчого листа №1/1109//492/12, виданого 27.12.2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди 10 000 грн. та матеріальної 4949, 82 грн., виконавче провадження закінчено, шкода боржником сплачена в повному обсязі ( а.с . 135).

Разом з цим, 12.04.2012 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством Страхова група ТАС та ОСОБА_2 було укладено Поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/2967525. Відповідно до полісу забезпеченим транспортним засобом є мотоцикл КМЗ Дніпро 11, д.н ВА 2247 АА.

15.11.2013 року ОСОБА_1 звернулася до Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС про доплату страхового відшкодування з приводу витрат , пов»язаних з лікуванням та моральної шкоди. Згідно страхового акту від 03.02.2014 року ОСОБА_1 страховиком сплачено 4 406 , 56 грн. матеріальної шкоди та 2 550,00 грн. моральної шкоди , всього: 6 956, 56 грн. Крім того, проведена доплата на суму - 1278, 74 грн. ( а.с. 154-156).

В зв»язку з отриманою травмою позивачка в період з 19.09.2012 року по 08.10.2012 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні з діагнозом: слабо консолідований перелом обох гомілок, блокуючий інтрамедулярний остеосинтез (БІОС). Перенесла операцію. Потім з 25.07.2013 року по 15.08.2013 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні №1 Кіровоградської обласної лікарні, де 01.08.2013 року їй було зроблено операцію ресинтез правої в/гомілкової кістки з кістковою пластикою. Факти понесення витрат на придбання ліків підтверджуються виданими фіскальними чеками ( а.с. 17-33).

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України . Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, спеціальна норма по відношенню до загальної - ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під шкодою слід розуміти матеріальну шкоду, що виражається у зменшенні майна потерпілого у результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"ю фізичній особі, зобов"язвна відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 1202 ЦК України, стягнення додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1995 ЦК України, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів).

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" міститься роз'яснення про те, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1194 ЦПК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» (далі - Закон) (чинного на момент скоєння ДТП)страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі ст. 33.1 Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

За приписами п. 37.1.4, 37.1.5 ст. 37.1 підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, одержання страхувальником повного відшкодування шкоди за договором майнового страхування від особи, яка її завдала.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

Оскільки, відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

У разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Відповідно до статтей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд вважає, що позивач реалізувала своє право на відшкодування матеріальної шкоди за рахунок страхової компанії відповідно до умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_2 , а відтак правомірно клопоче про відшкодування шкоди з винної особи , в зв»язку з ушкодженням здоров»я.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.ч.1 та 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України №6-2808 цс 15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Разом з цим, суд вважає, що на підтвердження вимог щодо відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю придбання ліків, тощо, позивачка не представила висновків лікарів, медико-лікарських комісій у необхідності додаткових витрат у вигляді посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Також суд враховує, що не прослідковується той факт, що вказані в чеках медичні препарати, пов'язані з лікуванням здоров'я, проведенням операцій, ушкодженого внаслідок ДТП , яка мала місце 07.05.2012 року, не має ніяких доказів, що свідчили б про призначення лікарем до приймання таких медичних препаратів в тій кількості та в тих дозах, що вказані у наданих позивачем та його представником чеках .

Позивачем та її представником залишився не доведеним і причинно-наслідковий зв'язок між хворобами, на які є посилання у позові і епікризах, та дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась 07.05.2012 р.

З боку позивача не надані на дослідження та огляду суду медичні карти, щоб з'ясувати перебіг її захворювань, лікування травм для правильного вирішення спірних питань по предмету спору. Представник позивачки не наполягала на проведенні та оплаті відповідної судово-медичної експертизи щодо визначення стану здоров'я позивача на даний період часу, пов'язаного з отриманням нею тілесних ушкоджень внаслідок ДТП 07.05.12 р. , а відтак суд приходить до висновку щодо відмови ОСОБА_1 у вимогах про відшкодування майнової шкоди в сумі -10 747, 55 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як зазначено вище, вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.09.2012 року стягнуто було із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. , а також ОСОБА_3 акціонерним товариством Страхова група ТАС в межах ліміту потерпілій ОСОБА_1 виплачено 2 550, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди . Зазначене знайшло своє підтвердження в суді та стороною позивача не заперечувалось.

Разом з тим, звертаючись з даним позовом позивачка просить стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди, пов"язаної із подальшими фізичними стражданнями внаслідок отриманого ушкодження здоров"я на суму 10 000 грн.

Згідно ст. 117 ЦК України, шкода завдана фізичній особі , яка потерпіла від кримінального правопорушення , відшкодовується відповідно до закону.

Частиною 5 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка обрала такий спосіб компенсації моральної шкоди у зв"язку із ушкодженням здоров"я, та отримала судове рішення про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. з відповідача.

З врахуванням вимог ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України та роз"яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд вважає, що відсутні підстави для повторного стягнення моральної шкоди, а відтак у задоволенні таких вимог необхідно також відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3,10,11,60,61, 88, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерне товариство Страхова група ТАС про відшкодування майнової шкоди в сумі -10 747, 55 грн. та моральної в розмірі -10 000 грн., судових витрат- відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда