УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Кошевій О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 про розяснення ухвали суду, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив розяснити ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2015 року в частині стягнення коштів у розмірі 30 000 грн. з урахування рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2015 року у справі № 490/8361/15-ц про визнання недійсним договору № 000908 фінансового лізингу від 16.08.2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон».

Державний виконавець у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати заяву за її відсутності, вимоги заяви підтримала.

Сторони виконавчого провадження ОСОБА_2 та представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» - у судове засідання також не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечень проти заяви не надали.

Ухвалою суду питання щодо розяснення судового рішення вирішено за відсутності учасників процесу на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду заяви судом.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2014 року визнано недійсним договір № 000908 фінансового лізингу від 16.08.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон»; стягнуто з ТОВ на користь ОСОБА_2 в рахунок повернення сплачених коштів за договором грошові кошти у розмірі 30 000 грн.

На виконання вказаного рішення суду Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист про стягнення на користь ОСОБА_2 коштів у вищезазначеному розмірі. В ході проведення виконавчих дій з рахунків боржника на користь стягувача було списано 30 000 грн.

Однак у подальшому, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року вищезазначене рішення суду першої інстанції було скасовано, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову було відмовлено.

У звязку з цим, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2015 року було повернуто рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2014 року про визнання договору недійсним та стягнення коштів у розмірі 30 000 грн.

На виконання зазначеної ухвали Центральним районним судом м. Миколаєва 06 листопада 2015 року було видано виконавчий лист № 490/10867/14-ц, а державним виконавцем постановою від 22.03.2016 року ВП № 50584895 відкрито виконавче провадження.

В той же час, заявник посилається на те, що 24 грудня 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва було винесено рішення, яким визнано недійсним договір № 000908 фінансового лізингу від 16.08.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» без застосування правових наслідків недійсності правочину.

Вказане рішення ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2016 року було залишено без змін.

Враховуючи вищезазначені обставини, державний виконавець звернувся із заявою, в якій просив розяснити, чи необхідно державному виконавцю продовжувати примусове виконання ухвали суду від 11 вересня 2015 року в частині повороту виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2014 року.

Вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали та обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України, ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦПК України судові рішення викладаються, зокрема, у формі ухвали.

Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення (у тому числі ухвали суду), що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

При цьому, законодавством встановлена обовязковість усіх судових рішень, які набрали законної сили, і їх чинність не повязується із наявністю або відсутністю іншого судового рішення.

На теперішній час ухвала суду від 11.09.2015 року ніким не скасована і набрала законної сили, у звязку з чим має виконуватися у встановленому законом порядку.

Крім того, в силу ст. 221 ЦПК України суд розяснює судові рішення лише у тих випадках, коли воно є незрозумілим.

На думку суду, ухвала від 11 вересня 2015 року не містить в собі кілька можливих варіантів її тлумачення, є повністю зрозумілою і вирішує питання щодо повороту рішення суду, незалежно від наявності інших судових рішень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про розяснення ухвали суду слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 208-210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН