Справа №705/1183/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Щербаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року позивач звернулась до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Уманської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В позові позивач вказує, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК № 642196 їй належить земельна ділянка площею 0,0084 га, яка розташована за адресою: вул. Леніна, 27-Б в м. Умані, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до будівельного паспорту, виданого Управлінням містобудування та архітектури Уманської міської ради від 28.01.2015 року, на вищевказаній земельній ділянці їй, ОСОБА_1, дозволено будівництво двоповерхового житлового будинку. Однак на даний час позивач не має можливості користуватись власним майном, так як тимчасові споруди (кіоски), що розміщенні на самій межі з вказаною земельною ділянкою розташовані надто близько, що є перешкодою для виконання будівельних робіт. Позивач спілкувалась з працівниками кіосків, від яких вона дізналася, що дані тимчасові споруди (кіоски) належать ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції»), закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.В звязку з тим, що кіоски працюють цілодобово, реалізують алкогольні напої, а також працівники кіосків роблять чай та каву, біля них завжди багато різного сміття, пляшок та шуму. Весь цей бруд викидають на земельну ділянку позивача що є грубим порушенням санітарних норм. Позивач в позові вказує, що 15.10.2015 року вона звернулася до міського голови Уманської міської ради та до прокурора м.Умань із проханням вжити безвідкладних заходів для звільнення земельної ділянки від споруд по вул. Леніна, 29-Б, власником якого є ОСОБА_3, однак на її звернення відповіді не було отримано. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні враховуватись законні інтереси та вимоги власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва. Проте її інтереси як власника земельної ділянки, у дворі якого провадиться будівництво житлового будинку, не враховані ніяким чином. В звязку з вищенаведеним, позивач, як власник та користувач земельної ділянки позбавлена умов на безпечний і вільний відпочинок у власному дворі, позбавлена права користування своїм майном, а також повинна постійно прибирати сміття, яке викидають на її земельну ділянку. Відповідно до п. 5.4 Державних будівельних норм «Будинки і споруди підприємства торгівлі», тимчасові споруди сезонної торгівлі, павільйони, кіоски тощо повинні розміщуватися до будинків та інших споруд на відстані, яку слід приймати залежно від ступеня їх вогнестійкості згідно з ДБН 360, але не менше 10 м. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, спори щодо додержання правил добросусідства - обовязку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей - розглядаються судами відповідно до ст.ст. 103-109 Земельного Кодексу України. П.7 зазначеного Пленуму вказано, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права.

26.07.2016 року ОСОБА_1 подала до суду змінену позовну заяву про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якій позивач просить суд:

« …1. Припинити:

- дію договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою м.Умань, вулиця Леніна, 27-А, укладеного між Уманською міською радою та ОСОБА_2 15 жовтня 2013 року;

- дію договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою м.Умань, вулиця Леніна, 29-Б, укладеного між Уманською міською радою та ОСОБА_4 25 жовтня 2014 року.

2. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою м.Умань, вулиця Леніна, 29-А, укладеного між Уманською міською радою та ОСОБА_3 05 листопада 2012 року у частині поновлення терміну дії договору строком до 20.06.2017 року;

3. Зобовязати власника земельних ділянок ( по вул. Леніна, 29-А, вул. Леніна, 29-Б, вул.Леніна, 27-А у місті Умань, Черкаської області) Уманську міську раду та ОСОБА_2 ( користувача земельної ділянки за адресою: вул. Леніна, 27-А, у місті Умань, Черкаської області); ОСОБА_3 ( користувача земельної ділянки за адресою: вул. Леніна, 29-А, у місті Умань, Черкаської області), ОСОБА_4 ( користувача земельної ділянки за адресою: вул. Леніна, 29-Б, у місті Умань, Черкаської області), усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні дворовою та прибудинковою територіями шляхом перенесення тимчасових споруд (кіосків), що знаходяться за адресою вул. Леніна, 27-А, 29-Б, 29-А у місті Умань, Черкаської області на відстань не менше 10 метрів від межі земельної ділянки за адресою: вул. Леніна, 27-Б, м.Умань, Черкаська область-протягом тридцяти днів з моменту набрання рішення суду законної сили.

4. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати….».

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлена про місце, день та час судового розгляду,- в судове засідання не зявилася. Однак в заяві, яка надійшла на адресу суду просила розгляд справи проводити у її відсутність, за участю її представників.

Представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у зміненій позовній заяві та просив суд позов задоволити.

Представник відповідача Уманської міської ради за довіреністю ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову заявленого ОСОБА_1 та вказувала, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, крім того позивач не надала необхідних належних та допустимих доказів по справі. При цьому, вказувала, що використання землі здійснюється на підставі всіх необхідних дозвільних документів відповідно до вимог чинного законодавства, а саме: ОСОБА_3 користується земельною ділянкою за адресою: вул.Європейська 29-А на умовах оренди, договір укладено терміном до 20.06.2017 року. ОСОБА_8 користується земельною ділянкою за адресою: вул.Європейська 29-Б на умовах оренди, договір укладено терміном до 02.04.2019 року. ОСОБА_2 користується земельною ділянкою за адресою: вул. Європейська 27-А на умовах оренди, договір укладено терміном до 30.01.2018 року. Вказувала, що ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені законні інтереси та вимоги власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва. З зазначеної норми вбачається, що власник земельної ділянки, на якому відбувається будівництво, тобто ОСОБА_9 має враховувати інтереси власників сусідніх земельних ділянок. П. 5.4 Державних будівельних норм «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі», дані норми поширюються на проектування нових, реконструкцію і розширення існуючих будинків та окремих приміщень підприємств роздрібної торгівлі (магазинів, ринків), за винятком будинків оптової (гуртової) торгівлі, магазинів із продажу автомобілів (автосалонів) і запчастин до них, магазинів зброї, магазинів-складів будівельних матеріалів, магазинів виробничих фірм, а також магазинів тимчасового функціонування. Відповідно до схеми забудови земельної ділянки кіоски позначені як існуючі будівлі, тобто ці норми не застосовуються до відповідачів. Закон України «Про власність», на який міститься посилання в позовній заяві, скасований в 2007 році. Тому просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у зв»язку з недоведеністю, необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду,- 03 жовтня 2016 року в судове засідання не зявився. В судовому засіданні 25 жовтня 2016 року він вказував, що позов не визнає і в обгрунтування своєї позиції посилався на обставини, що викладені в запереченні і вказував, що кіоски були поставлені раніше і на законних підставах, а от зі сторони позивача документів на підтвердження законності споруди не надано. В запереченні, яке надійшло на адресу суду вказував, що він є законним користувачем земельної ділянки, яка знаходиться за адресою м.Умань, вул.Леніа, 27-А. Використання землі здійснюється на підставі всіх необхідних дозвільних документів в суворій відповідності до вимог чинного земельного, архітектурно-будівельного законодавства. Він являється користувачем земельної ділянки на умовах оренди з 30.10.2009р. по даний час. В 2013 році він розробив всю необхідну технічну документацію та отримав всі необхідні погодження, як збоку органів державної влади та місцевого самоврядування, так і з боку суміжних землекористувачів. В подальшому договір оренди земель ділянки перезаключався один раз. Під час переукладання договорів оренди землі ним належним чином переоформлялась вся технічна документація, необхідна для вступу в силу укладеного договору оренди землі. Таким чином, всі укладені договори оренди землі, починаючи з 2009 р. і по даний час, в тому числі, останній діючий договір оренди землі від 15.10.2013р. є законним, легальним та обовязковим до виконання. Також відповідач в запереченні вказував, що на протязі всього періоду користування земельною ділянкою, власником суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою вул.Леніна,27 Б, в м.Умань була не позивачка ОСОБА_1, а ОСОБА_10. На протязі всього періоду користування землею жодних заперечень з боку ОСОБА_10 та інших мешканців даного будинку, ні на його адресу, ні на адресу інших співвідповідачів, в тому числі Уманської міської ради, ні на адресу будь-яких інших органів державної влади місцевого самоврядування не

поступало. Зазначав, що відповідно до вимог чинного законодавства, всі обтяження будівельної та земельної ділянки, як-то договір оренди інших осіб, зберігають силу для нового власника земельної ділянки. Тому просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлена про місце, день та час судового розгляду,- в судове засідання не зявилася. Однак на адресу суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, а також подала заперечення на позовну заяву про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Представник відповідача 03 жовтня 2010 року в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомлений про місце, дату і час проведення судового засідання, а в судовому засіданні 25 жовтня 2016 року він вказував, що позов вони не визнають і в обгрунтування своєї позиції послався на заперечення. В запереченні відповідач вказала, що відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України, п. 2 ч.1 ст. 3, ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. З правового аналізу ст. 391 ЦК України, на яку посилається позивач, вбачається, що вона регулює захист права власності не в будь-якому випадку, а саме в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та/або розпорядження майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов'язані з позбавленням володіння майном. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 13.10.2015 р. Вищого господарського суду України по справі №910/916/445/14. Позивач звернувшись до суду з позовом, просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні нею права на безпечний та вільний відпочинок у власному дворі, позбавлена права користуватися своїм майном. Вважає недоведеними посилання позивача, що будь-яким своїми діями вона, ОСОБА_3 здійснює перешкоди у здійсненні позивачем права користування належними її майном.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась. Про місце, день та час судового розгляду повідомлена належним чином. В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 позов не визнали та заперечувли проти його задоволення. В судовому засіданні, як і в запереченні на позов вказували, що будівельним паспортом встановлені розміри будинку 63,25 кв.м. При обмірі зясувалося, що будинок займає площу 81,9 кв.м., тобто випливає явне порушення вимог будівельного паспорта. Крім того, не дотримані відстані до червоної лінії, до меж земельної ділянки та до вже існуючих будівель, тощо. Вказували, що у будівельному паспорті позивача, їхні кіоски вже зазначені, як існуючі будівлі. Земельна ділянка ОСОБА_4 офіційно оформлена більше 15 років, договір оренди періодично оновлюється і при останньому оформленні у лютому 2014 року ніяких будівель на сусідній ділянці не було. Кіоск, який належить ОСОБА_4 і має офіційну адресу "вул. Леніна, 29-Б", розташований на офіційно оформленій земельній ділянці і функціонує на цьому місці вже більше 15 років. Весь цей час, як і при оформленні нинішнього, діючого договору оренди (оформлений 02.04.2014 р., держреєстрація - 21.11.2014 р.) ніяких будівель на сусідній земельній ділянці за адресою вул. Леніна, 27-Б не було, що відмічено в Паспорті прив'язки кіоску від 02.04.2014р. Їм невідомо, коли позивачка стала власницею цієї ділянки, але представлений нею ж Будівельний паспорт датований тільки 28.01.2015 р., а на Схемі будівництва цього ж паспорту їхній кіоск позначений як вже існуюча споруда.

Вислухавши представників сторін, відповідачів, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися обєктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 28761879, серії САК № 642196, що видане Реєстраційною службою Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 29.10.2014 року, ОСОБА_1 належить земельна ділянка 27 Б, що розташована по вул.Леніна м.Умань Черкаської області, площею 0,0084 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:003:1470. ( а.с. 4).

На замовлення ОСОБА_1 28.01.2015р. Управлінням містобудування та архітектури Уманської міської ради, був виготовлений будівельний паспорт на будівництво двоповерхового житлового будинку з підвалом по вул. Леніна, 27-Б м.Умань, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК № 642196.( а.с. 5-7).

10.07.2015 року з Управління ДАБІ у Черкаській області направлено повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт, а саме будівництва двоповерхового житлового будинку, що розташований по вул. Леніна, 27-Б у м.Умань Черкаської області на замовлення ОСОБА_1.

15.10.2015 року позивач звернулася до міського голови Уманської міської ради ОСОБА_13 та прокурора м.Умань із проханням вжити безвідкладних заходів для звільнення земельної ділянки від споруд по вул. Леніна, 29-Б. (а.с.8).

Згідно із положеннями ч.1 ст.319 ЦК України та ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч.4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України ( частини 2,3,5) передбачено, що здійснюючи свої права власності власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; власник не може використовувати право власності на шкоду правам. Свободам та гідності громадян. Інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно ч.2 ст.90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і дотримуватися правил добросусідства.

Згідно з положеннями ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

За приписами ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Згідно ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Стаття 152 Земельного кодексу України гарантує, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Так власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні будівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові території; урахування законних інтересів та вимог власників та користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; захист прав громадян та громадських організацій згідно з законодавством.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а при порушенні таких вимог настає відповідальність ( ст.25 ).

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Тому, до завершення будівництва житлового будинку, та (або) до прийняття його в експлуатацію та (або) до реєстрації права власності на нього житлового будинку як нерухомого майна юридично не існує, натомість в якості обєктів цивільних прав, щодо яких можливо вирішути спір, існують лише будівельні матеріали, обладнання та утворені ними конструктивні елементи.

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому частини третьої ст. 331 ЦК України, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до договору дарування серії ВВА № 916263, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу 07.04.2004р., ОСОБА_11 передав безоплатно у власність ОСОБА_4 металевий кіоск, що знаходиться за адресою м.Умань Черкаської області вул.Леніна, 29Б, на земельній ділянці наданій ОСОБА_11 у тимчасове користування на праві оренди, згідно договору № 280, посвідченого Уманською міською державною нотаріальною конторою 12.04.2011р. за реєстром № 1-2125.( а.с. 22).

На замовлення ОСОБА_4 02.04.2014 року Управлінням містобудування та архітектури Уманської міської ради, був виготовлений паспорт привязки тимчасової споруди за адресою: вул. Леніна, 29-Б м.Умань. ( а.с. 23-24).

У листі відділу державного архітектурно-будівельного контролю № 345 від 07.09.2016р., який направлено ОСОБА_4, вказано, що представником відділу 02.09.2016р. проводилось позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за адресою вул.Європейська, 27Б та було здійснено виїзд на місце. Крім того, відділом повідомлення або декларація про початок виконання будівельних робіт обєкт за адресою вул. вул.Європейська, 27Б не реєструвалося.

Відповідно до договору оренди землі від 05.11.2012 року, Уманська міська рада, в особі секретаря міської ради ОСОБА_14, на підставі рішення Уманської міської ради від 20.09.2012 року № 3.10-26/6 передала в оренду ОСОБА_3 в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування кіоску з продажу продовольчих товарів площею 20 кв.м., за адресою: м.Умань, вул. Леніна, 29-А, за рахунок земель Уманської міської ради, що перебували в користуванні ОСОБА_15. В договорі зазначено, що на земельній ділянці знаходиться обєкти нерухомого майна - кіоск та інші обєкти інфраструктури. Договір укладено терміном до 20.09.2015 року. ( а.с. 32-34).

Відповідно до витягу з рішення 74 сесії VI скликання Уманської міської ради від 17.09.2015р. № 4.33.-74/6, ОСОБА_3, шляхом укладення додаткової угоди, продовжено ( поновлено) термін користування земельною ділянкою, наданою для обслуговування тимчасової споруди з продажу продовольчих товарів площею 20 кв.м. ( кадастровий номер :02:003:0221) за адресою: вул.Леніна, 29-А за рахунок земель комунальної власності Уманської міської ради, які перебували в її користуванні та віднесені до категорії земель житлової та громадської забудови, строком до 20.06.2017 р., який визначено паспортом привязки тимчасової споруди, без права капітальної забудови. ( а.с.35).

Відповідно до додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі укладеного 05.11.2012 року ( державна реєстрація від 09.12.2013р. № 3943264) від 28.12.2015 року, укладеної між Уманською міською радою, в особі міського голови ОСОБА_13 та ОСОБА_3, останній поновлено термін дії договору оренди землі, укладеного 05.11.2012 року, строком до 20.06.2017 року. ( а.с. 36-38).

Згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, Уманській міській раді на праві комунальної власності, належить земельні ділянка, площею 0,002 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою: Черкаська область м.Умань вул. Леніна, земельна ділянка 29-А. Вищевказана земельна ділянка передана в оренду ОСОБА_3 на підставі договору оренди землі, виданого 5.11.2012 року та додаткової угоди про поновлення дії договору оренди землі, укладеного 05.11.2012 р. (а.с. 39).

Відповідно до договору оренди землі від 15.10.2013 року, Уманська міська рада, в особі секретаря міської ради ОСОБА_16, на підставі рішення Уманської міської ради від 11.09.2013 року № 1-38/6 передала в оренду ОСОБА_2 в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування тимчасової споруди (кіоску) з продажу товарів широкого вжитку площею 8 кв.м., за адресою: м.Умань, вул. Леніна, 27-А, за рахунок земель Уманської міської ради, що перебували в його користуванні. В договорі зазначено, що на земельній ділянці знаходиться обєкти нерухомого майна - кіоск та інші обєкти інфраструктури. Договір укладено терміном до 30.01.2018 року. ( а.с. 60-62).

На підставі заяви ОСОБА_2 ПП «Геоплан» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо підтвердження права користування земельною ділянкою (продовження терміну) для обслуговування кіоску з продажу товарів широкого вжитку площею 0,0008 га по вул. Леніна, 27-а в м.Умань.

Згідно листа № 329 від 27.02.2013 року управління Держземагенства в Уманському районі Черкаської області ,- розглянувши технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для обслуговування кіоску з продажу товарів широкого вжитку за адресою: вул.Леніна, 27-а за рахунок земель Умансьокї міської ради, що перебували у користуванні ОСОБА_2, погоджує продовження терміну користування згаданого обєкту, віднісши їх до земель для будівництва та обслуговування торгівлі при умові дотримання вимог ЗК України.

Відповідно до договору оренди землі від 18.06.2010 року, Уманська міська рада, в особі секретаря міської ради ОСОБА_17, на підставі рішення Уманської міської ради від 30.10.2009 року № 2.13-51/5 передала в оренду ОСОБА_2 в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування кіоску з продажу товарів широкого вжитку площею 8 кв.м., за адресою: м.Умань, вул. Леніна, 27-А, за рахунок земель Уманської міської ради, що перебували в його користуванні. В договорі зазначено, що на земельній ділянці знаходиться обєкти нерухомого майна - павільйон та інші обєкти інфраструктури. Договір укладено терміном до 29.10.2012 року. ( а.с. 83-85).

На замовлення ОСОБА_2 30.01.2013 року Управлінням містобудування та архітектури Уманської міської ради, був виготовлений паспорт привязки тимчасової споруди за адресою: вул. Леніна, 27 А м.Умань. ( а.с. 89-90).

Відповідно до рішення 36 сесії VI скликання Уманської міської ради від 30.05.2013р. № 3.24-36/6, ОСОБА_2, продовжено термін користування земельною ділянкою на умовах оренди, для обслуговування тимчасової споруди (кіоску) з продажу товарів широкого вжитку площею 8 кв.м. ( кадастровий номер :02:003:0175) за адресою: вул.Леніна, 27-А за рахунок земель комунальної власності Уманської міської ради, які перебували в її користуванні, строком до 30.01.2018 р., який визначено паспортом привязки тимчасової споруди, без права капітальної забудови. ( а.с.91).

Згідно з положеннями ст.. 64 ЦПК України письмові докази, як правило подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Наявні в матеріалах цивільної справи ксерокопії відповідних договорів ( належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, не завірені копії документів письмових доказів) не є належним доказом на підтвердження обставин, що викладені у відповідних договорах.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду врегульовано ст. 124 ЗК України, частина перша якої визначає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки, за проектами відведення та в порядку, встановленому статтями 118, 123 ЗК України.

Статтями 118, 123 ЗК України унормовано, що особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідною заявою до районної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ст.ст. 20,50 ЗУ «Про землеустрій» проекти землеустрою проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Договір оренди землі, згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі», - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди земельної ділянки підлягає припиненню за наявності підстав, перелічених у ст. 141 ЗК України та статтях 31, 32 Закону України "Про оренду землі". При цьому зазначений перелік підстав є вичерпним і не може бути доповненим за згодою сторін.

Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», - тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до 2.4. Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності,- відповідність намірів щодо місця розташування тимчасової споруди (далі ТС) комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

Відповідно до пунктів 2.1 - 2.3 Порядку підставою для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності є паспорт прив'язки ТС.

Також, слід зазначити, що частиною четвертою статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (далі Закон України про благоустрій) передбачено, що власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об'єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов'язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об'єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем.

У ч.1 ст.215 ЦК встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених ч.ч.16 ст.203 цього кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

На підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають ЦК України, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. В ч. 4 ст. 202 вказано, що дво- або багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 і 5 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК, тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів, щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 159 Земельного кодексу України передбачено порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів де, зокрема, передбачено, що земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у місячний термін з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення. У рішенні органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у 5-денний термін з часу його прийняття.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем та її представниками в силу ст. 60 ЦПК України не надано безспірних доказів, щодо порушення її прав користування земельною ділянкою, також не доведено обставин щодо того, що відповідачі вчинили дії, які порушують її право власності на земельну ділянку. На позивача покладений обов'язок довести в суді ті обставини, на які вона посилається в своїй позовній заяві із врахуванням підстав і предмету позову і відповідно, що є підстави для застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України, тощо. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач (представники позивача) повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини. Однак таких доказів позивач ( представники) не надали і не ставили питання в судовому засіданні про їх витребування.

Таким чином, при викладених обставинах, у зв'язку з тим, що позивач та її представники не довели тих обставин, на які позивач посилаються в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88,208, 209, 212, 214, 215, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Уманської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Мазуренко