Справа № 500/2173/15-ц
Провадження № 2/500/926/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Ромалійській М.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми завдатку у подвійному розмірі в сумі 18000грн., стягнення матеріальної шкоди в сумі 6000грн. та моральної шкоди в сумі 6000грн. У судовому засіданні позивачка вимоги підтвердила, дала пояснення, що в грудні 2014 року уклала із відповідачкою усний договір про купівлі земельної ділянки за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, село Стара Некрасівка, вулиця Першотравнева,3, за 20000грн. та сплатила завдаток 9000грн. Передавши завдаток, позивачка засіяла вищезазначену спірну ділянку, на що витратила 6000грн. Але відповідачка відмовилась продавати ділянку, піднявши вартість до 30000грн., на що позивачка не погодилась. Просить стягнути завдаток у подвійному розмірі 18000грн., але враховуючи, що відповідачка повернула 9000грн., то просить стягнути 9000грн., також витрати в сумі 6000грн. на посів ділянки, а також стягнути моральну шкоду 6000грн. та судові витрати.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, дала пояснення, що дійсно відповідачка отримала у якості авансу 9000грн. від позивачки, але угода не відбулась через те, що вартість ділянки зросла, про що вона повідомила позивачку ще в лютому 2015 року, але позивачка без її дозволу засіяла ділянку. Аванс позивачці вона повернула, вважає, що ніякої матеріальної та моральної шкоди позивачці не завдавала.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не може бути задоволеним.

Згідно до ст.ст.10 ч.3, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У судовому засіданні встановлено, що факт укладання договору завдатку відносно земельної ділянки та отримання грошей за неї підтверджується лише поясненнями сторін. Але це не є допустимим доказом укладання договору завдатку, тому що не дотримана форма, встановлена ст.657 ЦК України для такого договору письмова нотаріальна, так як угода повязана із нерухомістю. Тому відсутні докази укладання договору завдатку та сплати грошей за цим договором. Тому вимоги щодо повернення завдатку не базуються на нормах закону і задоволенню не підлягають. При цьому суд бере до уваги, що сторони визнали факт отримання грошей в сумі 9000грн. відповідачкою від позивачки, але це грошова сума є попередньою частковою оплатою, тобто авансом, відповідно до ст.693 ЦК України у разі не укладання угоди ця оплата підлягає поверненню, що у зробила відповідачка, перерахувавши гроші в сумі 9000грн. позивачці, що підтверджується квитанцією (а.с.23).

Позивачка ОСОБА_1, в порушення ст.ст.10,60 ЦПК України також не надала суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.58,59 ЦПК України в підтвердження своїх вимог про стягнення матеріальної шкоди, окрім власних пояснень. Так є лише накладна на придбання насіння (а.с.30) та розписки ОСОБА_4 (а.с.31,33) про проведення сільгосп робіт, але доказів, що власниця ділянки надала дозвіл на обробку ділянки, що саме на цій ділянці проводились роботи ніяких немає. Належними та допустимими доказами щодо цих вимог відповідно до ст.ст.58,59 ЦПК України мають бути лише письмові документ, але такі докази суду не надані. Тому суд доходить до виводу про необґрунтованість та надуманість вимог позивачки в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, тому що в судовому засіданні не встановлено жодного доказу провини відповідачки у заподіянні шкоди позивачці, а тому не має підстав й для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, умови якого передбачені ст.ст.22,23,1166,1167 ЦК України.

Тому суд доходить до висновку, що у задоволенні всіх позовних вимог ОСОБА_1 треба відмовити.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.22,23,657,693,1166,1167 ЦК України, ст.ст.10,11,57-60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_5