Номер провадження: 22-ц/785/6098/16
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гончаренко В.М., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Сідлецької Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, до Управління Держкомзему у м. Одесі, ОСОБА_4 про визнання недійсними договору купівлі-продажу та державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування майна, за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Нью стар груп» та ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2012 року,

встановила:

У лютому 2011 р. заступник прокурора м. Одеси (далі - Прокурор), діючи в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у січні 2012 р. позовом.

У позові прокурор посилався на те, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2008 р. за ОСОБА_6 було визнано право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою - АДРЕСА_1 (далі - Земельна ділянка).

27.03.2009 р., на виконання вказаного рішення суду, Управлінням Держкомзему у м. Одесі ОСОБА_6 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1.

За договором купівлі-продажу від 23.04.2009 р. ОСОБА_6 продала спірну земельну ділянку ОСОБА_4.

Отримавши Державний акт на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_4 у подальшому за договором купівлі-продажу від 11.08.2011 р. продав спірну земельну ділянку ТОВ «Нью стар груп» (далі - ТОВ).

Разом з тим, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2010 р. постанову Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2008 р. було скасовано.

Посилаючись на те, що розпорядження землями територіальної громади є виключною компетенцією Одеської міської ради, неправомірне вибуття спірної земельної ділянки з комунальної власності територіальної громади м. Одеси, прокурор остаточно просив: 1) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею - 0,1000 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2, виданий ОСОБА_4 30.04.2009 р.; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Нью стар груп»; 3) витребувати від ОСОБА_4 та ТОВ «Нью стар груп» на користь Одеської міської ради, земельну ділянку, площею - 0,1000 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2012 р. позов прокурора задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею - 0,1000 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2, який виданий ОСОБА_4 30.04.2009 р., серія НОМЕР_3.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 11.08.2011 р., укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Нью стар груп», земельної ділянки, площею - 0,1000 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., реєстровий № 2656.

Витребувано у ОСОБА_4 та ТОВ «Нью стар груп» на користь Одеської міської ради, земельну ділянку, площею - 0,1000 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.09.2016 р. рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2012 р. в частині позовних вимог прокурора до товариства з обмеженою відповідальністю «Нью стар груп» про витребування у останнього земельної ділянки скасовано. В цій частині провадження у справі закрито.

ТОВ в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог прокурора до ОСОБА_4 про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу, витребування земельної ділянки скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог прокурора до ОСОБА_4 про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу, витребування земельної ділянки скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представники ТОВ та ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційних скаргах доводи та вимоги.

Прокурор письмових заперечень на апеляційні скарги не надав. У судовому засіданні вважав необхідним скарги відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади м. Одеси поза її волі.

Одеська міська рада, Управління Держкомзему у м. Одесі письмових заперечень на апеляційні скарги не надали. У судове засідання своїх представників не направили. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки представників не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень на них, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду, яке стало підставою для отримання ОСОБА_6 державного акту на право власності на земельну ділянку, скасовано. Оскільки, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Нью стар груп» договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, то спірна земельна ділянка відповідно до ст. 388 ЦК України підлягає витребуванню у ОСОБА_4 та ТОВ «Нью стар груп» (а. с. 139 - 140).

Колегія суддів вважає, що вищевказаних висновків суд дійшов при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 15, 16, 17, 203, 215, 216, 388 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 45, 60, 179 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги ТОВ щодо відсутності підстав для визнання недійсними договору купівлі-продажу, державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_4 є обґрунтованими.

Встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2008 р. за ОСОБА_6 було визнано право власності на земельну ділянку, площею - 0,1000 га., розташовану за адресою - АДРЕСА_1 (а. с. 4 - 6).

На виконання вищевказаної постанови суду 27.03.2009 р. Управлінням Держкомзему у м. Одесі ОСОБА_6 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку (а. с. 3).

ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 23.04.2009 р. (а. с. 85 - 86) відчужила земельну ділянку ОСОБА_4 (а. с. 85 - 86).

30.04.2009 р. Управлінням Держкомзему у м. Одесі ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_3 (а. с. 60).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2010 р. постанову Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2008 р. скасовано. Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 закрито (а. с. 7 - 11).

ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 11.08.2011 р. відчужив спірну земельну ділянку ТОВ «Нью стар груп» (а. с. 58 - 59).

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13818055 від 02.12.2013 р. (а. с. 163 - 163 зворотня сторона) ОСОБА_5 стала власником земельної ділянки, розміщеної за адресою - АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі продажу від 02.12.2013 р..

За правилами передбаченими ст. ст. 118, 122 ЗК України до відання сільських, селищних, міських рад належить право надання земельних ділянок у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Громадяни, зацікавлені в одержані у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, подають заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що питання врегулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Пунктом 12 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Оскільки спірна земельна ділянка знаходяться в межах м. Одеси, не надано доказів її знаходження у приватній, державній власності, передана вона була у власність фізичної особи за судовим рішенням, яке в подальшому було скасовано, колегія суддів приходить до висновку, що земельна ділянка вибула з власності територіальної громади поза її волею.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (чинному на час звернення з позовом) передбачено, що підставою представництва прокурором в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. За наявності таких підстав прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовами. При цьому прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах (в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави), обґрунтовує необхідність їх захисту, форму його здійснення.

Частиною 2 ст. 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до правил, встановлених ст. ст. 15, 16, 17 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту є зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до вищевказаних положень діючого законодавства тільки позивач визначає відповідача, підстави та предмет позову. За клопотанням позивача суд першої інстанції може замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 31 ЦПК України).

Прокурор, скориставшись наданим йому правом уточнив позов (а. с. 76 - 79). Просив визнати недійсним державний акт на право на земельну ділянку, виданий ОСОБА_4, визнати недійсним укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Нью стар груп» договір купівлі-продажу земельної ділянки, витребувати спірну земельну ділянку одразу від двох осіб - фізичної особи ОСОБА_4 та ТОВ «Нью стар груп», вважаючи, що це призведе до відновлення порушеного права Одеської міської ради на спірну земельну ділянку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.12.2014 р. № 6-140цс14, за положенням ст. ст. 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

При цьому норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. ст. 387, 388 ЦК України.

У задоволенні позовних вимог прокурора про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 30.04.2009 р. ОСОБА_4, та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Нью стар груп» необхідно відмовити, оскільки після отримання у власність ТОВ спірної земельної ділянки державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_4, втрачає чинність. Одеська міська рада не є стороною договору купівлі-продажу.

Встановлено, що на час розгляду справи останнім власником спірної земельної ділянки було ТОВ «Нью стар груп». Тому підстави для задоволення позовних вимог до ОСОБА_4 про витребування від нього земельної ділянки, власником якої він не є, відсутні. У задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_5 колегія суддів зазначає наступне.

Рішення Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено - 30.08.2012 р.. Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13818055 від 02.12.2013 р. (а. с. 163 - 163 зворотня сторона) ОСОБА_5 стала власником спірної земельної ділянки, розміщеної за адресою - АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі продажу від 02.12.2013 р..

Таким чином, суд першої інстанції на час ухвалення оскарженого ОСОБА_5 рішення не вирішив питання про її права та обов'язки. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 необхідно відхилити.

Вищезазначене не позбавляє можливості прокурора, Одеської міської ради звернутися до суду з позовом, обравши передбачений законом спосіб захисту порушеного права та визначившись з належним відповідачем.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право відхилити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Прокурора.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нью стар груп» - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2012 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, до ОСОБА_4 про визнання недійсними договору купівлі-продажу та державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування майна - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: В. М. Гончаренко

А. А. Калараш