У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про стягнення суми вкладу та нарахованих відсотків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про стягнення суми вкладу та нарахованих відсотків.

Позивачка посилалась на те, що на момент звернення до суду у банку зберігалися її вклади на загальну суму 11 939,52 дол. США. Вказувала, що за договором № 2064910 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформленого в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Забота» від 11 листопада 2014 року зберігався вклад у розмірі 8 455 дол. США та за договором № 2080337 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформленого в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Забота» від 04 грудня 2014 року зберігався вклад у розмірі 3 215 дол. США.

Зазначала, що 04 лютого 2015 року вона звернулася з заявою про повернення коштів, проте банк у видачі коштів відмовив.

Враховуючи вказане, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_4 3 217,63 дол. США, що еквівалентно станом на 14 грудня 2015 року 76 772 грн 65 коп., та 3 тис. грн на правову допомогу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 11 листопада 2014 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір № 2064910 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «ПУ «Перший», на суму 8 455 дол. США строком розміщення на три місяці, зі сплатою 11,5 % річних та з датою повернення вкладу 11 лютого 2015 року.

04 грудня 2014 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір № 2080337 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «ПУ «Перший», на суму 3 215 дол. США строком розміщення на три місяці, зі сплатою 11 % річних та з датою повернення вкладу 04 березня 2015 року.

04 лютого 2015 року позивачка звернулася з письмовою заявою до банку про видачу депозитних коштів, однак у поверненні таких коштів їй було відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що банк повинен був виплатити позивачу депозит у строк у повному обсязі, а також у тій валюті, в якій гроші були внесені на депозитний рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. не виплатив.

Відповідно до ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Такі випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Встановлено, що ПАТ «КБ «Надра» було з 06 лютого 2015 року віднесено до неплатоспроможних, а на час ухвалення рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

Спеціальним законом який регламентує процедуру виведення з ринку неплатоспроможних банків і здійснення тимчасової адміністрації є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 вказаного Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд правильно виходив із того, що позивачка звернулась до суду після введення тимчасової адміністрації, а тому її вимоги не можуть бути задоволені у будь-який інший спосіб, ніж як це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана