Справа №592/1341/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1120/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 квітня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання припиненим договору поруки,

в с т а н о в и л а :

09 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та нею було укладено договір поруки від 31 жовтня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 по кредитному договору №10/2007/НОМЕР_1 від 31 жовтня 2007 року. Вважаючи, що без її згоди, як поручителя, між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 були укладені додаткові угоди та договори, якими змінені умови основного зобов'язання і які збільшують обсяг її відповідальності, просила визнати припиненим договір поруки від 31 жовтня 2007 року, що укладений між нею та ВАТ КБ «Надра».

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 квітня 2016 року позов заяву ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненими правовідносини за договором поруки від 31 жовтня 2007 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» (ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_3

Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 551 грн. 20 коп. компенсації судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Надра», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

При цьому вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просила визнати припиненим договір поруки, а суд визнав припиненими правовідносини за договором поруки. Крім того, зміни до основного договору не вплинули на обсяг відповідальності поручителя, тому її згода не вимагалась. Вважає, що відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ КБ «Надра» - ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6, який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №10/2007/НОМЕР_1 та додаткові угоди до кредитного договору № 10/2007/НОМЕР_1 від 31 жовтня 2007 року, відповідно до якого ВАТ КБ «Надра» надало ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, платності грошові кошти у сумі 27337,50 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 30 жовтня 2026 року (а.с. 4-22).

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 по кредитному договору № 10/2007/НОМЕР_1 від 31 жовтня 2007 року, між ВАТ КБ «Надра» та позивачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 31 жовтня 2007 року (а.с. 23-24). Згідно з п.1.1 договору поруки, поручитель ОСОБА_3 поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору №10/2007/НОМЕР_1 від 31 жовтня 2007 року. Поручитель повинен виконати зобовязання в тому ж порядку, який встановлено для позичальника за кредитним договором.

Станом на 06 липня 2015 року ОСОБА_4 має заборгованість за договором №10/2007/НОМЕР_1 від 31 жовтня 2007 року, яка становить 24924,60 доларів США і складається з: заборгованості по основній сумі кредиту 20534,00 дол. США, заборгованості за відсотками, в тому числі простроченої 1436,86 дол. США, пені за прострочення сплати кредиту 219,99 дол. США, штрафу за порушення умов кредитного договору 2733,75 дол. США. (а.с. 38-39).

Між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 без письмової згоди поручителя ОСОБА_3 було укладено наступні додаткові угоди до кредитного договору №10/2007/НОМЕР_1 від 31 жовтня 2007 року: додаткова угода №1 від 30 квітня 2009 року; додаткова угода №1 від 03 листопада 2009 року; додаткова угода від 13 грудня 2010 року; додаткова угода від 23 листопада 2010 року; додаткова угода №1 від 09 січня 2013 року; додаткова угода від 02 серпня 2011 року, додатковий договір про внесення змін та доповнень №5 від 24 вересня 2014 року; додатковий договір про внесення змін та доповнень №6 від 27 листопада 2014 року.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та, визнаючи припиненими правовідносини за договором поруки, суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 без згоди поручителя ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №1 від 30 квітня 2009 року до кредитного договору, якою змінені умови основного зобов'язання і збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Колегія суддів вважає, що такий висновок узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у статті 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 цієї статті, одним із таких способів є визнання права, що означає як наявність права, так і його відсутність або відсутність обов'язків.

Із зазначеної статті випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений у договорі або законі.

За змістом норм ст. ст. 559 та 598 ЦК України, припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин, субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати.

У ст. 559 ЦК України термін «порука» вжито на позначення зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Зі змісту цієї норми вбачається, що до припинення поруки призводять: припинення забезпеченого нею зобов'язання; зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; відмова кредитора після настання строку виконання зобов'язання прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; закінчення строку, встановленого в договорі поруки; не пред'явлення вимоги кредитором протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо такий строк не встановлено; не пред'явлення позову кредитором протягом 1 року від дня укладення договору поруки у разі, якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги.

Таким чином, виходячи з загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав та обовязків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України), слід дійти висновку про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ст. 559 ЦК України на припинення зобовязання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а саме: визнання поруки припиненою.

Звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про визнання припиненим договору поруки не суперечить загальним правилам припинення зобовязання, передбаченим ст. 598 ЦК України і в силу ч. 2 ст. 308 ЦПК України не є підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіряючи твердження позивача про збільшення обсягу відповідальності поручителя, слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності поручителя не збільшується, його згода не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України.

Отже, виходячи з результатів аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Зі змісту додаткової угоди № 1 від 30 квітня 2009 року до кредитного договору вбачається, що до основного зобовязання були внесені зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, в пункті 4.2 додаткової угоди зявилися нові умови щодо сплати фіксованого штрафу в розмірі 30 грн. за прострочення позичальником строку сплати мінімального платежу, які не були передбачені у кредитному договорі.

Отже, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що до основного зобовязання без згоди поручителя внесені зміни, зокрема, установлений новий вид забезпечення виконання боржником зобовязання - неустойка, які тягнуть збільшення обсягу його відповідальності і це є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Враховуючи викладене та вищезазначені норми закону, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального і процесуального права, підстави для його зміни та скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді