Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"30" березня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О., при секретарі Щербанюк К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія» про стягнення заборгованої заробітної плати, компенсації, яка нараховується за час затримки виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Азовська нафтова компанія» про стягнення заборгованої заробітної плати, компенсації, яка нараховується за час затримки виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що працював у ТОВ «Азовська нафтова компанія» з 07 липня 2011 року по 07 серпня 2015 року. За період часу з травня 2015 року по серпень 2015 року позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 14819,98 грн. Також вказав, що відповідач має сплатити на його користь компенсацію, яка нараховується у звязку із порушенням строків виплати доходів в розмірі 349,59 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 серпня 2015 року по 03 листопада 2015 року в розмірі 12726,15 грн. та у подальшому по день ухвалення рішення судом. Просив стягнути на його користьзаборгованість по заробітній платі в сумі 14819,98 грн., компенсацію, яка нараховується за час затримки виплати заробітної плати в сумі 349,59 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12726,15 грн., моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 292,32 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином.

У звязку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із ТОВ «Азовська нафтова компанія» з 07 липня 2011 року по 07 серпня 2015 року. За цей період йому нараховувалась заробітна плата.

07 серпня 2015 року позивача було звільнено за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Згідно довідки за підписом генерального директора ТОВ «Азовська нафтова компанія», заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період з травня 2015 року по серпень 2015 року складає 14819,98 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується власною довідкою підприємства, внаслідок чого по сьогоднішній день існує заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 14819,98 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем була нарахована, але не сплачена заробітна плата ОСОБА_1 за період з травня 2015 року по серпень 2015 року у розмірі 14819,98 грн. та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При розрахунку сум компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати суд виходить з наступного.

За статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст.ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (далі Порядок), його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь компенсації за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 349,59 грн., оскільки несвоєчасна виплата відповідачем заробітної плати призвела до втрати позивачем частини доходів.

Позивач надав суду розрахунок компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, відповідно до якої сума компенсації складає 349,59 грн. При цьому суд зазначає, що вказаний розрахунок зроблений відповідно до вимог існуючого Порядку та встановленої в ньому методики підрахунку та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як належно обґрунтована.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним.

Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 розяснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Азовська нафтова компанія» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12726,15 грн.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи становить 205,26 грн.

При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем не надано жодного документу, який би спростовував розрахунок середньоденної заробітної плати позивача у вказаному розмірі.

Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 08 серпня 2015 року і по день ухвалення судом рішення, оскільки на день розгляду судом справи з позивачем розрахунок не проведено.

Так, кількість робочих днів за період з 08 серпня 2015 року по 30 березня 2016 року згідно вказаного позивачем графіку роботи складає 163 дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 08 серпня 2015 року по 30 березня 2016 року складає 33457,38 грн. (163 днів х 205,26 грн.).

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню, складає 33457,38 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 10000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача повязані з певними душевними стражданнями і вважає, що 300 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди.

Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем надано квитанцію та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких він сплатив 292,32 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме за розрахунок заборгованих сум, складання адвокатського запиту на отримання відомостей про заробіток та графік роботи, складання позовної заяви та додатків до неї для звернення до суду та юридичну консультацію, тривалість 0,6 години.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати в розмірі 292,32 грн.

У звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі мінімальних ставок в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 гривень за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 974,40 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія» про стягнення заборгованої заробітної плати, компенсації, яка нараховується за час затримки виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 14819,98 грн., компенсацію, яка нараховується за час затримки розрахунку в сумі 349,59 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 33457,38 грн., з утриманням ТОВ «Азовська нафтова компанія» з суми середнього заробітку передбачених законом податків та обовязкових платежів при її виплаті, а також моральну шкоду в розмірі 300 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 292,32 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 974,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м. Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. О. Хараджа