РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участі: відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитно-заставного договору частково недійсним, третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором, який неодноразово уточнювали. Так, 24.06.2016 року до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (а.с.150154, т.2), яку підтримав у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 В обґрунтування позову позивач зазначає, що 30.05.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено договір №ZPRWAE00000552, за яким відповідач отримав кредит в сумі 12 060,95 доларів США на термін до 29.05.2013 року.

Відповідач не виконав свої зобовязання за цим договором, кредитні кошти не повернув. Станом на 31.05.2016р. заборгованість становить 42726,27 доларів США, яка складається із : заборгованості за кредитом у розмірі 7618,04 доларів США, процентів за користування кредитом у розмірі 3030,94 доларів США, комісії у розмірі 741,51 доларів США, пені у розмірі 31335,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 31.05.2016р. складає 788596,30 грн.

30.05.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за яким поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитно-заставним договором від 30.05.2008р. в тому розмірі, що і ОСОБА_3 За положеннями п.12 договору порука припиняється за закінченням 5 років з дня настання строку повернення кредиту по кредитно-заставному договору.

15.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ЗАТ «Акцент-Банк» укладено договір факторингу, за яким ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відступив ЗАТ «Акцент-Банк» права кредитора за кредитно-заставним договором.

Оскільки позичальник умови кредитно-заставного договору не виконав, ПАТ «Акцент-банк» надіслало відповідачам письмову вимоги щодо повернення заборгованості за договором протягом 5 днів з моменту її отримання. Однак вимоги банку відповідачі не виконали.

Банк звернувся до суду з цим позовом в межах позовної давності, встановленої в ст. 14.11 кредитно заставного договору 5 років. Так, останній платіж за договором ОСОБА_3 здійснив 28.04.2009р., наступний платіж він мав здійснити до 10.05.2009р., таким чином з 11.05.2009 року платіж став простроченим, з цієї дати і починається перебіг позовної давності. З позовом до суду банк звернувся 24.10.2013р., тобто в межах строку позовної давності.

Позивач просить суд стягнути солідарно з обох відповідачів на користь ПАТ «Акцент-банк» заборгованість за кредитно-заставним договором від 30.05.2008р., яка виникла станом на 31.05.2016р. у розмірі 42726,27 доларів США і яка складається із : заборгованості за кредитом у розмірі 7618,04 доларів США, процентів за користування кредитом у розмірі 3030,94 доларів США, комісії у розмірі 741,51 доларів США, пені у розмірі 31335,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 31.05.2016р. дорівнює 788596,30 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати, понесені ними на оплату судового збору у загальному розмірі 16128,74 грн., витрати на оплату оголошення про виклик відповідача ОСОБА_3 в судове засідання у розмірі 330,00 грн.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся через засоби масової інформації ( а.с.49 т.3). Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не подав.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечують. В обґрунтування заперечень посилаються на те, що позивачем не надано доказів наявності у нього права заявляти вимоги про стягнення боргу по вказаному договору. Так у п.3 договору факторингу №1 від 15.09.2008р. клієнт здійснює відступлення прав вимоги за договорами, які забезпечують виконання зобовязань боржника перед клієнтом (застави, поруки, відступлення прав вимоги (цесії), страхування та інш.), перелік яких зазначено у додатку №1 до цього договору. У вказаному додатку не вказано про передачу права вимоги до відповідача ОСОБА_1 (поручителя).

Також позивачем не надано доказів виконання вимог ст.1082 ЦК України. Відповідно до п. 7 договору факторингу ПАТ «Акцент-банк» зобовязаний у письмовій формі не пізніше 30 робочих днів з моменту укладання цього договору повідомити боржника, а також поручителів про відступлення прав вимоги в повному обсязі за відповідним договором. Клієнт зобовязаний передати факторові докази про відправлення зазначених вище повідомлень у строк не пізніше наступного дня після виконання цього. Відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредитору до надання боржником доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Також позивач не надав доказів направлення поручителю письмової вимоги з зазначенням невиконаних зобовязань, як це передбачено п.5, п.6 договору поруки. Наданий позивачем реєстр відправлень рекомендованої кореспонденції не є належним доказом отримання поручителем письмової вимоги. Таким чином, вважає, що позивачем не доведено, що ОСОБА_1 був повідомлений про наявну заборгованість по договору і відмовився від виконання зобовязання. Крім цього зауважує на тому, що позивачем предявлено позов про стягнення пені і штрафу, які нараховані на іноземну валюту долар США. Однак пеня має обчислюватися і стягуватися за судовим рішенням лише у національній валюті України - гривні. Просять відмовити у задоволенні позову повністю.

24.05.2016 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов (а.с.116-117, т.2) до ОСОБА_3, ПАТ «Акцент-Банк» про визнання частково недійсним кредитно-заставного договору. В обґрунтування зустрічного позову відповідач зазначив наступне: 30.05.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ZPRWAE00000552, відповідно до якого банк зобовязався надати ОСОБА_3 грошові кошти в кредит. Відповідно до ст. 14.2 договору « у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених ст.ст. 6.2.2 та 6.2.3 договору щодо сплати винагороди та процентів позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки». У ст.14.3 договору « у випадку порушення позичальником зобовязань щодо повернення основної суми кредиту , передбаченого ст..6.2.4 договору, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищезазначеної пені не нараховуються». Ст. 14.9 договору «при порушені позичальником будь-якого грошового зобовязання за цим договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн плюс 5% від суми невиконаного зобовязання».

Між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-банк» укладено договір факторингу №1 від 15.09.2008р., відповідно до якого до ПАТ «Акцент-банк» перейшло право вимоги за кредитним договором, тобто стороною цього договору є ПАТ «Акцент-Банк».

Вважає, що вказані вище пункти кредитного договору від 30.05.2008 року, у відповідності до вимог ч.1 ст.203 ЦК України, мають бути визнані судом недійсними, оскільки вони суперечать діючому законодавству, зокрема ст. 61 Конституції України, якою передбачена заборона подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення. В обґрунтування позову посилається також на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 21.10.2015 року.

Просить суд визнати недійсними з 30.05.2008 року положення статей 14.2, 14.3, 14.9 договору №ZPRWAE00000552 від 30.05.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 і ПАТ КБ «Приватбанк».

Ухвалою суду до участі у цій справі в якості третьої особи залучено ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.128).

Відповідач та його представник зустрічну позовну заяву підтримали в повному обсязі. Просять її задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача проти задоволення зустрічного позову заперечував. В обґрунтування заперечень вказує на те, що у згаданих вище статтях кредитно-заставного договору передбачена цивільна-правова відповідальність позичальника за невиконання різних складових грошового зобовязання, що не заборонено законом. Договір був укладений між ОСОБА_3 і ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 не є стороною цього договору. Але з умовами кредитного договору поручитель був ознайомлений під час укладання договору поруки. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник третьої особи Пат КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надані суду докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

30.05.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір №ZPRWAE00000552, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 12 060,95 доларів США на строк до 29.05.2013 року.

За умовами ст.17 цього договору процентна ставка за договором встановлена у розмірі 17,04% річних, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати у період з 06 по 10 число кожного місяця щомісячних платежів відповідно до ст.17.8, до складу яких входять платежі за винагородою, процентами та кредитом. Графік погашення платежів визначений у додатку №1 до договору (а.с.23).

Згідно зі ст.14.2, 14.3 кредитно - заставного договору, у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених ст.ст. 6.2.2 та 6.2.3 договору щодо сплати винагороди та процентів, а також у випадку порушення позичальником зобовязань щодо повернення основної суми кредиту, передбаченої ст.6.2.4 договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Статтею 14.9 договору встановлено, що при порушені позичальником будь-якого грошового зобовязання за цим договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобовязання».

Відповідно до ст..14.10 договору сплата неустойки за цим договором здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобовязання повинно було бути виконане відповідною стороною. Сплата неустойки здійснюється у гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Згідно зі ст.14.11 договору сторони встановили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років.

З метою забезпечення виконання кредитного зобовязання 30.05.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки (а.с.26).

Відповідно до п. 2, п. 4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, винагороди, штрафів, пені і інших платежів, відшкодування збитків, у разі невиконання боржником будь-якого зобовязання за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Пунктами 5,6 договору поруки встановлено, що в разі невиконання боржником будь-якого зобовязання, передбаченого договором, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобовязання, а поручитель зобовязаний виконати зобовязання протягом 5 днів з моменту отримання вимоги.

Згідно з п.11 договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань по кредитному договору.

Пунктом 12 договору поруки визначено, що порука за цим договором припиняється по закінченню 5 років з дати настання строку повернення кредиту по кредитному договору.

15.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ЗАТ «Акцент-Банк» укладено договір факторингу, відповідно до якого ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передало ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк», права вимоги за цим кредитним договором, що підтверджується витягом з додатку №1 до договору факторингу (а.с. 66-93, т.3).

Зазначений договір факторингу не є нікчемним і не визнаний в судовому порядку недійсним. Факт укладання договору факторингу від 15.09.2008р. не заперечується і сторонами у справі.

Відповідно до п.п.1,2,3 цього договору фактор зобовязався передати грошові кошти в сумі, визначеній в п. даного договору в розпорядження клієнта за плату, розмір якої встановлено в п.4 даного договору, а клієнт зобовязався відступити фактрові у повному обсязі права вимоги до боржників, що випливають з договорів, перелік яких визначено у додатку №1 до цього договору. За цим договором клієнтом здійснюється відступлення прав вимоги на отримання на свою користь від боржників платежів по кредиту , відсоткам за його користування, комісіям, винагородам, іншим платежі, неустойки (штрафу,пені), права на отримання яких від боржника виникає після укладання цього договору, до повного виконання зобовязань боржником, та інших прав у повному обсязі. Клієнт за цим договором здійснює також відступлення на користь фактора права вимоги за договорами, які забезпечують виконання зобовязань боржників перед клієнтом (застави,поруки, відступлення прав вимоги (цесії), страхування та інш.), перелік яких зазначено у додатку №1 до цього договору.

Відповідач ОСОБА_3 не виконав свої зобовязання за кредитно-заставним договором, починаючи з травня 2009 року припинив погашення обовязкових щомісячних платежів, визначених у додатку №1 до договору. Кредитні кошти у строк встановлений у договорі не повернув. Станом на 31.05.2016р. заборгованість за договором становить 42726,27 доларів США, яка складається із : заборгованості за кредитом у розмірі 7618,04 доларів США, процентів за користування кредитом у розмірі 3030,94 доларів США, комісії у розмірі 741,51 доларів США, пені у розмірі 31335,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 31.05.2016р. складає 788596,30 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Судом встановлено, що сторони визначили як строк дії кредитного договору, так і договору поруки - до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитно-заставним договором, кінцевий строк повернення кредиту - до 29.05.2013 року, так і строки виконання зобов'язань з погашення обовязкових щомісячних платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту. А за договором поруки порука припиняється по закінченню 5 років з дати настання строку повернення кредиту по кредитному договору.

Останній щомісячний платіж на погашення кредиту був внесений ОСОБА_3 28.04.2009 року. З 11.05.2009 року він допустився прострочення сплати чергового щомісячного платежу і з того часу кредит не погашав взагалі.

Банк звернувся до суду з позовом 24.10.2013 року, тобто в межах строку позовної давності, встановленої кредитним договором (п.14.11) та в межах строку виконання договору поруки (п.12).

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно зі ст. 514 вказаного Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до положень статей 1077 , 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження повідомлення клієнтом боржника про відступлення права вимоги.

Але з розрахунку заборгованості вбачається, що боржник був обізнаний про відступлення прав вимоги, оскільки після укладання договору факторингу здійснював погашення кредиту саме ПАТ «Акцент-банк».

Відповідач ОСОБА_1 заперечуючи проти позову вказує на те, що позивач не повідомив його про зміну кредитора у зобовязанні і не направив йому письмової вимоги з зазначенням невиконаних зобовязань.

Як вбачається з матеріалів справи позивач надсилав боржнику і поручителю письмову вимогу про виконання зобовязання за кредитним договором, відправлення якої здійснював ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до умов договору про надання послуг (аутсоргитну) від 01.11.2007р. (а.с.39-46).

Та обставина, що боржник не був повідомлений про зміну кредитора не тягне за собою відмову в позові нового кредитора, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому кредитору, або ж свідчити про прострочення кредитора (статті 516, 613 ЦК України). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі. Оскільки ні позичальник ОСОБА_3, ні поручитель ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором не виконали ані перед банком, ані перед новим кредитором, то позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом, нарахованими відсотками та винагородою.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені у розмірі 31335,78 доларів США, що еквівалентно 788596,30 грн., то вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100 цс 14 від 03.09.2014 року.

Судом встановлено, що розмір неустойки нарахованої банком - 31335,78 доларів США, що еквівалентно 788596,30 грн., є значно більшим від розміру боргового зобовязання - 11390,49 доларів США (що складається з заборгованості за тілом кредиту, процентами та винагородою банка). Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин норми ч.3 ст. 551 ЦК України і зменшити розмір неустойки до 11390,49 доларів США, що еквівалентно 283077,52 грн. ( за курсом НБУ на день розгляду справи).

Відповідно до розяснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України N14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

На день ухвалення рішення суду Національним банком України на 12.07.2016 встановив офіційний курс гривні до долару США, на рівні 100 доларів США = 2485.2093 гривень.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання окремих частин кредитно-заставного договору недійсним, то вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідач ОСОБА_1 просить визнати недійсними статті 14.2,14.3,14.9 кредитно-заставного договору, укладеного 30.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3, оскільки вони суперечать ст. 61 Конституції України.

Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не можу бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Договором, згідно зі ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

За вимогами ст. 629 ЦК України , договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях (пунктах).

У ст. 203 ЦК, в якій визначено основні критерії чинності правочину. Зокрема у ч.1 цієї статті ( у редакції чинній на час укладання спірного договору) зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Так сторони кредитно-заставного договору від 30.05.2008 року у статті 14.2 цього договору встановили відповідальність позичальника у випадку порушення ним зобовязань щодо сплати винагороди та процентів, а у статті 14.3 відповідальність за порушення позичальником зобовязань з повернення основної суми кредиту у вигляді пені у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу.

У статті 14.9 договору встановлена відповідальність позичальника у вигляді штрафу у розмірі 250 грн. і 5% від суми будь-якого невиконаного грошового зобовязання понад 30 календарних днів.

Умовами кредитного договору визначені і інші грошові зобовязання кредитора, як то сплата винагороди, страхових платежів тощо.

Таким чином, сторони договору на власний розсуд визначили в договорі вид та умови забезпечення виконання позичальником договору, що відповідає вимогам ст.549 ЦК України.

Поручитель ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитно заставного договору, про що зазначено у пункті 3 договору поруки від 30.05.2008 року.

Зміст зазначених вище статей спірного договору не свідчить про те, що за одне й те саме правопорушення умов договору передбачена подвійна відповідальність позичальника. Кредитор має право розпоряджатися своїми правами, визначеними договором, на власний розсуд, предявляти вимоги до позичальника як про стягнення пені, так і про стягнення штрафу, але за різні порушення грошового зобовязання.

Таким чином, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити за його безпідставністю.

З відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, а саме на сплату судового збору в загальному розмірі 16128,74 грн. ( а.с.1 т.1, а.с.149,189 т.2), а також витрати на опублікування оголошення про виклик відповідача ОСОБА_3 у судове засідання у розмірі 330,00 грн. ( а.с.51 т.3)

Згідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено.

У пункті 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судам розяснено, що у разі якщо суд на підставі ч.3 ст. 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Тому витрати судового збору позивача, понесені при апеляційному перегляді цієї справи у розмірі - 16128,74 грн. підлягають стягненню з відповідачів у повному обсязі, з кожного по 8064,37 грн. З відповідача ОСОБА_3 необхідно також стягнути витрати на опублікування оголошення про його виклик у судове засідання у розмірі 330,00 грн..

Керуючись ст. ст. 10,15,60, 88, 212-215, ст.ст. 3,10,203, 512,526, 549, 554,559, 626,629, 1048,1054, 1077,1078,1081,1082 ЦК України, ст..61 Конституції України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) і ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» () заборгованість за кредитно-заставним договором № ZPRWAE00000552 від 30.05.2008 року станом на 31.05.2016р. у розмірі 11390,49 доларів США ( одинадцять тисяч триста девяносто доларів сорок девять центів), що в еквіваленті на гривню за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи становить 283077,52 гривні (двісті вісімдесят три тисячі сімдесят сім гривень пятдесят дві копійки), яка складається з заборгованості: за тілом кредиту 7618,04 долари США, за процентами за користування кредитом -3030,94 долари США, комісійної винагороди 741,51 доларів США, а також стягнути пеню у розмірі 11390,49 доларів США , що в еквіваленті на гривню за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи становить 283077,52 гривні (двісті вісімдесят три тисячі сімдесят сім гривень пятдесят дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» () компенсацію судових витрат у розмірі 8394,37 грн. ( вісім тисяч триста девяносто чотири гривні тридцять сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» () компенсацію судових витрат у розмірі 8064,37 грн. ( вісім тисяч шістдесят чотири гривні тридцять сім копійок).

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитно-заставного договору частково недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня при оголошенні рішення протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5