Провадження № 2/344/920/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 16 січня 2012 року за усним договором позики ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 50 000,00 гривень. Відповідач у підтвердження отримання коштів надав позивачу розписку, в якій зобов'язався повернути вказану суму позики до 01 січня 2014 року. У строк, вказаний у розписці, відповідач позику не повернув та до цього часу ухиляється від сплати боргу за договором позики.За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 122 000,00 гривень, а також судові витрати.

У судове засідання позивач не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, тоді як про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідач був викликаний у судове засідання через засоби масової інформації, про що свідчить наявне у матеріалах справи оголошення у газеті «Урядовий курєр» від 01 червня 2016 року № 102 (5722). Проте відповідач не повідомив про причини своєї неявки і не подав заяв про розгляд справи за його відсутності, не було подано і заперечень на позовну заяву. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до частини девятої статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись статтями 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

16 січня 2012 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти у розмірі 50 000,00 гривень під 4,5 % річних та зобовязався повернути кошти до 01 січня 2014 року, про що свідчить оригінал розписки, що була власноручно складена ОСОБА_2 (а.с. 5).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першоїстатті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 1046 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року та № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року, що відповідно до статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання та містить умови отримання ОСОБА_2 у борг грошей від ОСОБА_1 з зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів, складалася, у строк, вказаний у розписці, кошти відповідачем позивачу не були повернуті та до цього часу відповідач ухиляється від сплати боргу за договором позики.

У відповідності з вимогами частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частина третя статті 1048 Цивільного кодексу України встановлює, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином, у судовому засіданні встановлений факт того, що відповідач не виконав зобов'язання, покладені на нього за договором позики, не повернув у встановлений строк суму боргу, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики у сумі 50 000,00 гривень.

У відповідності з вимогами частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що у розписці сторонами визначений розмір процентів від суми позики, які зобовязався сплатити відповідач, а саме: у розмірі 4,5 % у місяць.

За таких обставин проценти розраховуються наступним чином.

За період з 16 січня 2012 року по 16 січня 2014 року за користування 50 000,00 грн. становить на загальну суму 72 000,00 грн. з наступного розрахунку:

50 000,00 грн. (сума позики) х 4,5 (розмір процентів відповідно до розписки) : 100 : х 32 місяця (кількість місяців прострочення) = 72 000,00 грн.

Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, судом встановлений факт того, що відповідач не виконав у повному обсязі зобов'язання, покладені на нього за договором позики, не повернув суму боргу, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за договором позики у сумі 50 000,00 грн. та проценти за період з16 січня 2012 року по 16 січня 2014 року у сумі 72 000,00 грн., усього на загальну суму 122 000,00 грн.

Частина перша статті 79 Цивільного процесуального кодексу України зазначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Частина перша статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 220,00 грн. (а.с. 1) та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у сумі 630,00 грн. (а.с. 82), усього на загальну суму 1 850,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 526, 527, 530, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користьОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість за договором позики у сумі 50 000,00 грн. (пятдесят тисяч грн. 00 коп.), проценти за період з16 січня 2012 року по 16 січня 2014 року у сумі 72 000,00 грн., усього на загальну суму 122 000,00 (сто двадцять дві тисячі грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користьОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір у сумі 1 220,00 грн. (одна тисяча двісті двадцять грн. 00 коп.), витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у сумі 630,00 грн. (шістсот тридцять грн. 00 коп.), усього на загальну суму 1 850,00 грн. (одна тисяча вісімсот пятдесят грн. 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Мелещенко