Справа № 464/7162/12 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/356/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Олега ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2012 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет договору іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 48, 6 кв.м., житловою площею 27, 5 кв.м., що належить ОСОБА_4, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, а погашення заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії в сумі 41364 євро 26 євроцентів та 10347 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Стверджує, що предмет іпотеки квартира за адресою м. Львів, вул. Довженка, 10/18 відповідає вимогам Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року, внаслідок чого щодо наведеного нерухомого майна діє мораторій на примусове стягнення майна. Також судом не враховано те, що він з відповідачем зареєстровані та проживають спільно за адресою м. Львів, вул. Довженка, 10/18, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки порушить його право на проживання у цій квартирі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 10 червня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії №600/02.1-07-546 згідно якого відповідачу ОСОБА_4 надано кредит в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 35000 євро зі сплатою процентної ставки за кредитом 13,5% процентів річних з кінцевим терміном повернення до 09.06.2023 року.

В забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору 10.06.2008р. з відповідачем був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим №5978, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку позивачу в якості забезпечення виконання основного зобовязання двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 О. у м. Львові, загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 належним чином не виконує умов кредитного договору та своїх зобов'язань щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у нього виникла прострочена заборгованість перед банком.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 10.06.2012р. загальна сума боргу за кредитом становить 41 364,26 євро (що згідно офіційному курсу НБУ еквівалентно 426740,85 грн.), з яких: 31491,17 євро сума заборгованості по тілу кредиту; 9873,09 євро заборгованість по несплачених відсотках; 10347,53 грн. пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту та відсотках, нарахована з 10.06.2011р. по 09.06.2012р.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Вимогами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV (з наступними змінами та доповненнями), за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною 1 ст. 33 вказаного Закону передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 зазначеної статті визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З урахуванням наведеного вище, судом першої інстанції правильно зроблено висновок про обґрунтованість вимог позивача та про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України. доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки порушить його право на проживання у цій квартирі, оскільки власником заставленого майна є ОСОБА_4 згідно Договору купівлі продажу квартири з розстроченням платежу за реєстраційним номером №1984 від 05.05.2005 року та згідно довідки №1335 ЛКП "Хуторівка" від 20.05.2008 року у квартирі АДРЕСА_3 ніхто не прописаний. Апелянтом не представлено суду належних доказів про його реєстрацію та проживання його і відповідача у вказаній квартирі.

Також не можуть братися до уваги покликання апелянта на незастосування судом Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року, оскільки вказаний закон не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Судом вірно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норм, передбачених ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і така задоволенню не підлягає.

Керуючись 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 Олега ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: