РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

при секретареві: Кудіновій В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року до Василівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 У позовній заяві зазначено, що 23 липня 2015 року, відповідач ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші у розмірі 300 (триста) доларів США за усною угодою позики. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 23 липня 2015 року. Термін повернення боргу - 01 січня 2016 року. Згідно довідки НБУ від 19 вересня 2016 року по курсу долара США на момент звернення до суду, сума, яка підлягає стягненню, дорівнює 7770,30 гривень. Починаючи з 01 січня 2016 року позивач постійно в усній формі вимагав у відповідача повернення боргу, але ОСОБА_2 не виконував взяті на себе зобов'язання. До теперішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Термін несвоєчасного повернення грошей складає 263 дні, 3% річних з простроченої суми за цей термін складають 151 гривню.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 7770,30 грн.; сплачену позивачем суму судового збору у розмірі 551,20 грн.; витрати позивача на юридичну допомогу у розмірі 2000 грн.; відсотки за несвоєчасне повернення боргу у розмірі 151 грн.

В призначене судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, але надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, який належним чином, у порядку, визначеному ч.5 ст.74 ЦПК України, повідомлений про час та місце розгляду справи, у судові засідання не зявлявся.

Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Згідно вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З викладеного виходить, що підставою для предявлення вимоги позикодавцем до позичальників про повернення грошових коштів та сплати грошової суми відповідно до ст.625 ЦК України є невиконання або несвоєчасне виконання позичальником свого зобовязання.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

23 липня 2015 року, відповідач ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші у розмірі 300 (триста) доларів США за усною угодою позики.

Суду наданий оригінал розписки написана власноруч відповідачем ОСОБА_2 від 23 липня 2015 року, у якій останній зазначає, що зобовязується повернути ОСОБА_1 борг у сумі 300 доларів США до 01 січня 2016 року.

Згідно довідки НБУ від 19 вересня 2016 року по курсу долара США на момент звернення до суду, сума, яка підлягає стягненню, дорівнює 7770,30 гривень.

Починаючи з 01 січня 2016 року позивач постійно в усній формі вимагав у відповідача повернення боргу, але ОСОБА_2 не виконував взяті на себе зобов'язання. До теперішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов'язання.

Згідно ст. 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Термін несвоєчасного повернення грошей складає 263 дні, 3% річних з простроченої суми за цей термін складають 151 гривню.

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Приймаючи до уваги, що розписка, що підтверджує боргові зобовязання відповідача ОСОБА_2 знаходиться у позивача ОСОБА_1, доказів повернення грошових коштів в ході судового розгляду справи не добуто, до теперішнього часу сума боргу відповідачем не повернута, на неодноразові звернення позивача відповідач від виконання своїх зобовязань ухиляється, тому суд приходить до висновку, що боргові зобовязання, визначені у розписці від 23 липня 2015 року відповідачем ОСОБА_2 не припинені, сума грошових зобовязань відповідачем не сплачена, до теперішнього часу сума боргу за договором позики позивачу ОСОБА_1 не повернута, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 7770 грн. 30 коп.

Крім того, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми, що становить 151 грн.

Витрати по оплаті судового збору при подачі позовної заяви у розмірі 551 грн. 20 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., необхідно покласти на відповідача ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.10,11, 57, 58, 59, 60, 61, 88, 209, 210, 212, 226-227 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 7770 грн. 30 коп., три проценти річних від простроченої суми - 151 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., а всього 10472 (десять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 50 коп.

Копію заочного рішення направити відповідачеві.

Заочне рішення може бути переглянуте Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.А. Носик