Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/3875/15 Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/778/4883/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І,.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 18 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Бердянської міської ради про відшкодування шкоди, завданої органом місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради про відшкодування шкоди, завданої органом місцевого самоврядування.

В позові зазначав, що він був власником земельної ділянки № 7а по вул. Сибірякова в м. Бердянську Запорізької області на підставі державного акту серії ЯК № 911505. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12. 11. 2014 року, постановленим за позовом Бердянського міжрайонного прокурора, визнано незаконним та скасоване п. 5.50 рішення 79 сесії 5 скликання Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок». Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 911505 від 25. 06. 2010 року на земельну ділянку площею 0,0602га, виданий на імя ОСОБА_3 для індивідуального дачного будівництва по вул. Сибірякова, 7-а в м. Бердянську, і зобовязано ОСОБА_3 повернути земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська. Таким чином, Бердянською міською радою було винесене рішення, незаконність якого встановлена судовим рішенням, і ця обставина завдала йому матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у тому, що з його власності вилучили земельну ділянку площею 0,0602га, вартість якої станом на 2013 рік склала 48904,20 грн., а станом на 2015 рік вартість аналогічних земельних ділянок склала вже 78 573,04 грн. Вказана земельна ділянка була ним оброблена, здійснювалися поліпшення у вигляді підсипки родючого ґрунту, встановлення огорожі тощо. Витрати на встановлення огорожі склали 12630,00 грн., витрати на підсипку каміння та ґрунту 84000 грн., оплачена вартість послуг автомобілів з доставки ґрунту (60 автомобілів) 108 630 грн. Матеріальна шкода з витрат на оформлення документів на право власності, а саме вартість проекту землеустрою склала 2500,00 грн., експертиза СЕС з надання висновку 250 грн., реєстрація права власності 190,00 грн., а всього 2940,00 грн. Він втратив право на приватизацію земельної ділянки площею 0,1га для індивідуального дачного будівництва, і згідно до грошової оцінки землі у м. Бердянську 1 кв.м має вартість 103 грн. 56 коп., вартість втраченої земельної ділянки склала 103 560,00 грн. Крім того, йому була завдана моральна шкода, яка полягала у стражданнях, завданих внаслідок фізичного та психічного впливу тривалі судові процеси протягом 3 років, які виснажували та підривали фізичний стан, привели до розладу сімейних стосунків і розлучення з дружиною, неможливість реалізувати своє право на відпочинок, знецінювання грошових коштів. Внаслідок цих обставин, сильного нервового струсу він захворів на рак нирки, у звязку з чим у березні травні 2015 року була проведена операція з видалення правої нирки повністю, і на теперішній час він має 3 групу інвалідності. Моральну шкоду оцінює в 100 000 грн. Посилаючись на викладені обставини, просив суд стягнути з Бердянської міської ради Запорізької області на його користь майнову шкоду, яка полягає у вартості вилученої земельної ділянки площею 602 кв.м. за ціною 130,52 грн. за 1 кв.м. у розмірі 78573,04 грн.; майнову шкоду, яка полягає у витратах на поліпшення земельної ділянки яка передана відповідачу у розмірі всього 108 630 грн.; майнову шкоду яка полягає у втраті права на приватизацію земельної ділянки площею 0,1га для індивідуального дачного будівництва в м. Бердянськ вартістю 103 560 грн.; та просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 1000 00 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 18 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Виконавчий комітет Бердянської міської ради надав заперечення, в яких спростовує доводи апеляційної скарги та наводить міркування, з яких вважає оскаржене рішення законним.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

Пунктом 5.50 рішення 79 сесії 5 скликання Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації площею 0,0602га, розташовану по вул. Сибірякова, 7-а в м. Бердянську Запорізької області.

На підставі цього рішення 25.06. 2010 року за ОСОБА_3 була проведена державна реєстрація державного акту на право власності серії ЯК № 911505 на вказану земельну ділянку.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12.11.2014 року, постановленим за позовом Бердянського міжрайонного прокурора, визнано незаконним та скасоване п. 5.50 рішення 79 сесії 5 скликання Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року, яким позивачу надано у власність земельну ділянку, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 911505 від 25.06.2010 року, зобовязано ОСОБА_3 повернути земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська.

Як вбачається з Акту державного виконавця від 21.01.2015 року і постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.01.2015 року, винесеного старшим державним виконавцем ВДВС Бердянського МРУЮ ОСОБА_5, рішення апеляційного суду Запорізької області в частині повернення земельної ділянки територіальній громаді м. Бердянська повністю виконано.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди з Бердянської міської ради, яка полягає у вартості вилученої земельної ділянки, витрат на її поліпшення, оформлення документів, компенсації втрати права на приватизацію, всього на суму 290763,04 грн., а також моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212- 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд першої інстанції правильно вказав на ст. 1173 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно виходив з вимог ст.1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Доводи апеляційної скарги в цілому повторюють позовну заяву, вимоги якої та їх підстави були ретельно розглянуті під час провадження справи судом першої інстанції та дістали належної правової оцінки, з якою погоджується колегія суддів під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги спростовуються, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.(ст. 57 ЦПК України)

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Законодавством України передбачено, що матеріальна та моральна шкода відшкодовується внаслідок винесення органом місцевого самоврядування незаконного рішення, проте це не звільняє потерпілу особу від обовязку довести наявність матеріальної та моральної шкоди, а також законність способу її відшкодування.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Тобто, тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином: позивач доводить наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини у заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди.

За загальним правилом деліктна (позадоговірна) відповідальність настає за наявності вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Судом першої інстанції встановлено відсутність доказів наявності матеріальної шкоди, яка визначені позивачем, як втрата права на приватизацію земельної ділянки площею 0,1га для індивідуального дачного будівництва, оскільки самий факт такої втрати не встановлений, не спростовано, що відновлення такого права можливе.

Суд правильно зазначив, що законодавством України не визначено такого виду захисту, який обрано позивачем. Ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає такі способи захисту цивільних прав: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Факт поліпшення земельної ділянки на суму 108 630 грн. не підтверджений, що правильно вказав суд першої інстанції, давши оцінку тому, що товарні чеки, надані позивачем не свідчать про використання ним будівельних матеріалів для поліпшення земельної ділянки, належних доказів покращення земельної ділянки після отримання її у власність суду не надано, доказів витрат на оформлення документів для приватизації земельної ділянки суду не представлено.

Відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., суд першої інстанції виходив з того факту, що захворювання ОСОБА_3 на тяжку хворобу, яке призвело до наявності у нього інвалідності 3 групи, не є наслідком винесення Бердянською місцевою радою рішення, із наданих суду медичних документів вбачається, що протягом 10 років у ОСОБА_3 зявлялося періодичне загострення болю в області нирок, що і призвело до операції по її видаленню.

Особиста участь у судових засіданнях не є обставиною, з якою закон повязує спричинення моральної шкоди, оскільки у даному випадку особа на свій розсуд реалізує право на звернення до суду за захистом права, яке вважає порушеним.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вірно виходив зі ст. 16 ЦК України, за якою, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, ст. 11 ЦПК України, яка встановлює, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін.

Обравши способом захисту стягнення 5400грн. на відшкодування шкоди позивач в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язаний на засадах змагальності переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Проте, належних, допустимих та переконливих доказів позовних вимог позивач не надав, що призвело до обґрунтованої відмови у задоволенні його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду ст.1173 ЦК України не мають підтвердження.

Стаття 1173 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На підставі даної норми матеріального права не можуть бути задоволені позовні вимоги, оскільки не доведені обставини наявності загальних підстав відповідальності за завдану шкоду у відповідності до ст.1166 ЦК України.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 18 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: