Справа № 2-198/11
Провадження № 4-с/761/206/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві про визнання неправомірними дій та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Заявник), в особі свого представника, 25 квітня 2016 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на дії Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві (далі - Державний виконавець) про визнання неправомірними дій та скасування постанов, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Альфа - Банк».

Заявник свою скаргу обґрунтовує тим, що 09 серпня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-198/11 (далі - Виконавчий лист) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 305 412 грн. 95 коп., який набрав чинності 10 травня 2012 року, строком пред'явлення до виконання до 10 травня 2013 року. Зауважила, що 22 листопада 2012 року представником ПАТ «Альфа-Банк» було подано до Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві заяву про відкриття виконавчого провадження за вищезазначеним Виконавчим листом та 26 листопада 2012 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з його виконання. Зазначила, що 30 грудня 2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку із неможливістю повністю виконати рішення суду. Заявник стверджує, що 19 лютого 2016 року стягувачем ПАТ «Альфа-Банк» було повторно подано Виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби до виконання та 25 лютого 2016 року Державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вважає, зазначені постанови, винесені Державним виконавцем незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки при їх винесенні Державний виконавець не врахував вимоги статей 22, 23, 24 та пункт 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», чим порушив права та свободи Заявника, адже на момент винесення оскаржуваних постанов закінчився встановлений статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Просила суд ухвалити судове рішення, яким скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесені 25 лютого 2016 року на виконання виконавчого листа № 2-198/11, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 09 серпня 2012 року, а також визнати дії Державного виконавця протиправними щодо винесення вказаних постанов.

У судовому засіданні, представник Заявника скаргу, з підстав зазначених у ній, підтримав. Просив суд вимоги зазначені у скарзі задовольнити у повному обсязі.

Повідомлений у встановленому законом порядку про місце, дату та час судового розгляду справи, Державний виконавець у судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд справи за його відсутності, пояснень та заперечень по суті скарги до суду не подавав.

Представник Заінтересованої особи у судовому засіданні проти скарги заперечував, у задоволенні вимог, зазначених у ній, просив суд відмовити у повному обсязі.

Відповідно до статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом частини 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 386 Цивільного процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа органу державної виконавчої служби, приватний виконавець не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Суд знаходить можливим розгляд справи за відсутності Державного виконавця на підставі наявних у справі доказів, необхідних для прийняття рішення по суті, враховуючи що представник Заявника та представник Заінтересованої особи не заперечували проти розгляду скарги за відсутності Державного виконавця.

Заслухавши пояснення представника Заявника та представника Заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено, що Шевченківським районним судом м. Києва 09 серпня 2012 року, було видано виконавчий лист у справі № 2-198/11 (далі - Виконавчий лист) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» заборгованості в розмірі 305 412 грн. 95 коп., строком пред'явлення до виконання до 10 травня 2013 року (а.с. 39).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві Серга Н.І. 26 листопада 2012 року, відкрито виконавче провадження з виконання Виконавчого листа (а.с. 12).

Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесеної старшим державним виконавцем Гресь Т.О. відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві 30 грудня 2013 року, на підставі пункту 8 частини 1 статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», Виконавчий лист повернуто стягувачеві та встановлено для повторного пред'явлення до виконання до 30 грудня 2014 року (а.с. 13).

За змістом частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 1) частини 1, частини 2 та 3 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

За змістом частини 1, абзацу 1 частини 2, частини 5 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи, зокрема копії Виконавчого листа, наданої представником Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», вбачається, що 25 квітня 2014 року та 19 червня 2014 року було винесено процесуальні документи виконавчого провадження, згідно з яким виконавче провадження з виконання Виконавчого листа було закінчено у зв'язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року.

Крім того на Виконавчому листі є відмітка про повернення його стягувачу на підставі пункту 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

До того ж, судом встановлено, що 24 грудня 2015 року державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, тобто пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення (а.с. 39).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги, зазначені у скарзі, є необґрунтованими, тому скарга, в цілому, задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, на підставі статті 19 Конституції України, статей 1, 6, 22, 23, 25, 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві про визнання неправомірними дій та скасування постанов - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо вона не буде скасована.

СУДДЯ :