Номер провадження 2/754/1905/16
Справа №754/402/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, пені за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, пені за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем до 07.08.2012 року, від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу між сторонами був укладений Договір про сплату аліментів на дитину та участь у вихованні дитини від 25.04.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Макаренко Л.А. Відповідно до п. 1 Договору відповідач зобов"язується надавати позивачці на утримання дочки щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000, 00 грн., що станом на момент укладення договору становить 125, 00 доларів США, до досягнення нею повноліття, а в разі продовження навчання - до двадцяти трьох років, в частині стягнення аліментів. Відповідач, відповідно до умов Договору, взяв на себе зобов"язання сплачувати аліменти щомісячно до 15 числа, але у повному обсязі дані зобов"язання ним не виконуються. У зв"язку із зміною курсу долара відповідач не здійснив перерахунок коштів, а продовжує сплачувати кошти у розмірі 1000, 00 грн., у зв"язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 24759, 70 грн. Крім того, судовим рішенням з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 500, 00 грн. щомісячно, але відповідач також не виконує дані зобов"язання. У зв"язку із несплатою відповідачем аліментів виникла заборгованість у розмірі 3000, 00 грн. Крім того, позивачкою було витрачено кошти на утримання дитини, зокрема, придбання речей, розвиток дитини, сплату коштів на дитячий садок у розмірі 4948, 22 грн., половину яких повинен сплатити відповідач. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам на утримання доньки у розмірі 24759, 00 грн., заборгованість по аліментам на її утримання у розмірі 3000, 00 грн., пеню у розмірі 21660, 00 грн. за несплату аліментів на її утримання, додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 2474, 11 грн.

У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що між сторонами було укладено Договір, умови якого він повністю дотримує, сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі 1000, 00 грн. щомісячно. Вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі в період до 07.08.2012 року включно.

У період шлюбу у сторін народилася дитина - дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов′язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Після розірвання шлюбу між сторонами 25.04.2012 року був укладений Договір про сплату аліментів на дитину та участь у вихованні дитини.

Відповідно до п. 1 Договору відповідач зобов"язується надавати ОСОБА_1 на утримання дочки щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000, 00 грн., що станом на момент укладення договору становить 125 доларів США, до досягнення нею повноліття, а в разі продовження навчання - до 23 років, в частині стягнення аліментів.

Згідно із п. 3 Договору про сплату аліментів на дитину та участь у вихованні дитини від 25.04.2012 року відповідач бере на себе зобов"язання сплачувати аліменти не пізніше 15 числа кожного місяця.

Як вказує у своїх позовних вимогах ОСОБА_1, відповідач не виконує у повному обсязі свої зобов"язання, оскільки сплачує аліменти у розмірі 1000, 00 грн. без урахування того, що курс долара до гривні за цей час змінився, а тому вважає, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 24759, 70 грн.

При розгляді справи встановлено, що відповідач з момент укладення Договору від 25.04.2012 року щомісячно сплачує позивачці на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000, 00 грн.

Відповідно до умов Договору щомісячний розмір аліментів був визначений сторонами у розмірі 1000, 00 грн., що станом на момент укладення договору становило 125, 00 доларів США. Але при цьому сторонами не було визначено у Договорі про сплату аліментів у доларах США за курсом НБУ на момент сплати, а тому суд вважає дії відповідача щодо сплати аліментів у розмірі 1000, 00 грн. щомісячно такими, що повністю відповідають умовам Договору, а тому підстав для стягнення заборгованості по аліментах немає.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по аліментах на її утримання та пені за несплату аліментів, то слід зазначити наступне.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.05.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 500, 00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.07.2014 року рішення суду від 29.05.2014 року у цій частині залишено без змін.

Як зазначила у своїх позовних вимогах ОСОБА_1, відповідач не здійснює сплату аліментів за вказаним судовим рішенням, у зв"язку з чим виник борг.

Але при розгляді справи судом було встановлено, що позивачкою на виконання судового рішення не було отримано виконавчий лист, а також він не був пред"явлений до виконання. Дійсно, добровільно відповідач не сплачує аліменти на утримання позивачки, але при цьому позивачкою не було здійснено жодних належних дій для звернення судового рішення до виконання та примусової сплати відповідачем аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Стаття 187 Сімейного кодексу України передбачає відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника.

З урахуванням вимог діючого законодавства, суд вважає, що підстав для стягнення заборгованості по аліментах немає, оскільки розмір заборгованості по аліментах, яку зазначає позивачка, виникла внаслідок нездійснення позивачкою певних дій для виконання судового рішення. Всі питання щодо сплати аліментів за судовим рішенням вирішуються державним виконавцем при виконанні судового рішення, у разі звернення з відповідною заявою стягувача до виконавчої служби, шляхи вирішення даного питання передбачені вимогами Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно із п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв"язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині немає, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання дитини, то судом встановлено наступне.

Статтею 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов"язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Крім того, відповідно до п. 4 укладеного між сторонами Договору від 25.04.2012 року відповідач зобов"язується нести додаткові витрати у розмірі 50 % витрат на дитину, розмір яких перевищує 500, 00 грн., а саме: витрати, пов"язані з навчанням дитини, витрати, пов"язані з лікуванням дитини, витрати, пов"язані з відпочинком дитини, витрати, пов"язані з придбанням товарів для розвитку дитини тощо.

У своєму розрахунку позивачка вказує про те, що нею було витрачено грошові кошти на розвиток дитини, харчування, забезпечення необхідним лікуванням, оздоровленням та відпочинком, придбання товарів для дитячого садка, індивідуальні заняття з логопедом на загальну суму 4948, 22 грн.

Витрати позивачки складаються з наступного: одяг за січень 2016 року - 259, 00 грн.; придбання дитячого одягу - 310, 00 грн.; дитячий одяг за серпень - 692, 00 грн.; дитяче взуття за жовтень 2015 року - 119, 00 грн.; дитяче взуття за серпень 2015 року - 210, 00 грн.; дитячі ліки за січень 2016 року - 138, 35 грн.; дитячі ліки за грудень 2015 року - 45, 00 грн.; дитячі ліки за грудень 2015 року - 155, 50 грн.; дитячі ліки за грудень 2015 року - 77, 62 грн.; дитячі ліки за січень 2016 року - 78, 70 грн.; дитячі іграшка за жовтень 2015 року - 259, 00 грн.; дитячі гра за листопад 2015 року - 31, 95 грн.; дитячі роликові ковзани - 392, 00 грн.; новорічна вистава - 150, 00 грн.; відвідування театру ляльок - 45, 00 грн.; дитячі лялька та будинок для неї - 574, 00 грн.; витрати на свято Миколая та Нового року у дитячому садку - 453, 00 грн.; щомісячні внески на канцелярські товари у дитячому садку - 80, 00 грн.; щомісячне навчання дитини у дитячому садку - 130, 00 грн.; індивідуальні заняття з логопедом - 960, 00 грн. щомісячно.

Зважаючи на те, що відповідач зобов"язувався нести додаткові витрати, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь ? частину додаткових витрат у розмірі 2474, 11 грн.

Як вбачається з умов Договору від 25.04.2012 року, відповідач зобов"язується сплачувати додаткові витрати у розмірі 50 % витрат на дитину, розмір яких перевищує 500, 00 грн., а саме: витрати на навчання дитини, лікування дитини, відпочинок дитини, придбання товарів для розвитку дитини тощо.

З урахуванням умов вказаного вище Договору суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на придбання ліків у розмірі 138, 35 грн., 45, 00 грн., 155, 50 грн., 77, 62 грн., 78, 70 грн.; придбання дитячої іграшки у розмірі 259, 00 грн. дитячої гри - 31, 95 грн.; витрати на придбання дитячих роликових ковзанів - 392, 00 грн., витрати на придбання квитка на новорічну виставу - 150, 00 грн. та квитка до театру ляльок - 45, 00 грн., на придбання дитячої ляльки та будинку для неї - 574, 00 грн., оскільки вказані витрати підтверджується відповідними квитанціями, а також є витратами, передбаченими умовами Договору.

Що стосується розміру додаткових витрат, що підлягає стягнення з відповідача, то слід зазначити наступне.

Загальна сума витрат, які суд вважає за можливе стягнути, становить 1947, 12 грн.

Оскільки відповідач повинен відшкодовувати лише 50 % додаткових витрат, розмір яких перевищу 500, 00 грн., то загальна сума витрат, від якої повинен бути здійснений розрахунок, становить 1447, 12 грн. (1947, 12 - 500, 00 грн.). 50 % від суми загальних додаткових витрат становить 723, 56 грн. (1447, 12 грн. : 2), а тому суд вважає, що саме ця сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

При цьому суд вважає, що інші додаткові витрати, зазначені позивачкою, стягненню не підлягають, оскільки вказані витрати не є витратами, викликаними особливими обставинами, що визначено ст.. 185 Сімейного кодексу України, а також не узгоджуються зі змістом укладеного між сторонами Договору від 25.04.2012 року.

Крім того, деякі витрати, зазначені позивачкою (витрати на канцелярські товари у дитячому садку, витрати на навчання дитини у дитячому садку, індивідуальні заняття з логопедом), жодними належними доказами не підтверджені. Надані позивачкою письмові докази на підтвердження відповідних витрат, не вважаються належними у розумінні ст.. 58-59 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 180, 182, 185, 187, 194-196 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, пені за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 723, 56 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: