11.04.2016 Єдиний унікальний номер 205/1320/16-ц
11 квітня 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/1320/16-ц
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,
Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» (далі АТ «УОСК») звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача суму відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 49 245,00 грн.
Позов мотивований тим, що АТ «УОСК» виплатило страхове відшкодування у розмірі 49 000,00 грн. на користь потерпілої особи, як страховик відповідача винного у вчиненні ДТП, а відтак до позивача на підставі ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перейшло право вимоги до відповідача у порядку регресу, оскільки відповідач не повідомив страховика про факт ДТП.
В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2014р. у справі № 205/8954/14 встановлено, що ОСОБА_1 13.10.2014р., керуючи автомобілем НОМЕР_1, м. Дніпропетровську на регульованому світлофорному перехресті пр. Петровського та вул. Авіаційній, не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 Автомобілі отримали механічні ушкодження, а пасажир ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження.
Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
На момент ДТП Транспортний засіб ГАЗ 3110, д/н НОМЕР_3, було застраховано, що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4156980 від 27.09.2014р., який укладено між позивачем та відповідачем.
Починаючи з 23.01.2015р. по 23.04.2015р. АТ «УОСК» перерахувало ОСОБА_2 49 000,00 грн. в якості страхової виплати як власнику транспортного засобу «Дачія», д/н НОМЕР_4.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 страхового відшкодування у сумі 49 000,00 грн., виплаченого позивачем на користь ОСОБА_2, а також витрат на експертне дослідження у розмірі 245,00 грн., позивач виключно посилається на те, що відповідач не повідомив його про факт ДТП, а відтак до АТ «УОСК» на підставі ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перейшло право вимоги до відповідача у порядку регресу.
Відповідно до пп.«ґ» пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього закону.
Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.
Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України.
Таким чином, враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки як вбачається з постанови ВСУ від 16.09.2015р. № 6-284цс.15, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути достатньою підставою для стягнення страховиком з страхувальника виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу.
Крім того, стосовно стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на експертне дослідження у розмірі 245,00 грн., суд зазначає, що останнім не надано доказів понесення таких витрат, оскільки матеріали справи не містять квитанцій про їх сплату.
Керуючись ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Зазначена апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ст.223 ЦПК України.
СуддяОСОБА_4