Номер справи 623/4963/15-ц
Номер провадження 2/623/100/2016
РІШЕННЯ

іменем України

20 квітня 2016 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бутенка В.М.

при секретарі Костенко В.В., Довгополої І.В.

судового розпорядника ОСОБА_1

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

представника 3 особи ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, відділ Державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, відділ опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши на те, що на підставі вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2013 року у справі № 2016/3447/2012 їй було видано виконавчий лист № 2016/3447/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на її користь 252 832,00 грн матеріальних збитків та 10 000,00 грн моральних збитків, а всього 262 832,00 грн.

З 2014 року у відділі державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2016/3447/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 252 832,00 грн матеріальних збитків та 10 000,00 грн моральних збитків, а всього 262 832,00 грн, боржниками є ОСОБА_4, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, стягувач ОСОБА_2

Добровільно виплатити суму матеріальних і моральних збитків боржник ОСОБА_4 відмовляється та відділ державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції ухиляються від звернення до суду із поданням щодо питання про визначення частки майна боржника у майні, яким вона володіє спільно з іншими особами.

Крім цього, ухвалою суду від 19.05.2014 було знято арешт з 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Ізюм, в'їзд Дорожників, буд. 2, який належить на праві спільній сумісній власності відповідачці ОСОБА_4 та її колишньому чоловіку ОСОБА_6.

Позивач просить виділити ОСОБА_4 в натурі 1/2 частку в житловому будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Ізюм, в'їзд Дорожників, буд. 2.

(а.с. 2-4)

Ухвалами Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12.01.2016 і від 13.01.2016 залучено до участі у справі в якості третіх осіб - відділ опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с. 59, 71-72).

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 надала заперечення на позовні вимоги ОСОБА_2, якими позов не визнала, просила розгляд справи проводити без її участі, просить суд у задоволенні позову відмовити (а.с. 39, 81-83). В обґрунтуванні заперечень ОСОБА_4 вказала на те, що вона дійсно є власником житлового будинку № 2 по вїзду Дорожників в м. Ізюмі Харківської області, який 18.07.2009 був придбаний на її імя в період перебування у шлюбі з ОСОБА_6 з 21.02.2009, сімя розпалася і 29.12.215 шлюб між ними розірвано, її частка цього будинку на теперішній час не виділена. Вказала, що крім неї в будинку проживають двоє неповнолітніх дітей та ОСОБА_4 з сином, іншого житла у неї не має.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, її інтереси в судовому засідання представляла адвокат ОСОБА_5, яка підтримала заперечення на позовні вимоги, та наполягала відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_4 надав заперечення на позовні вимоги ОСОБА_2, якими позов не визнав, просив розгляд справи проводити без його участі, просить суд у задоволенні позову відмовити (а.с. 40, 78-79). В обґрунтуванні заперечень ОСОБА_4 вказав на те, що виділ долі в натурі не допускається на майно, а саме житлового будинку № 2 по вїзду Дорожників в м. Ізюмі Харківської області, яке не можливо поділити без втрати його цільового призначення, при таких його конструктивних елементах. Вказав, що йому також належить частка цього будинку, яка на теперішній час не виділена. Вказав, що крім нього з сином в будинку проживають відповідачка і її двоє неповнолітніх дітей, іншого житла не мають.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, його інтереси в судовому засідання представляла адвокат ОСОБА_5, яка підтримала заперечення на позовні вимоги, та наполягала відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області (далі відділ ДВС) у судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся, надав правову позицію у справі із вирішенням питання на розсуд суду, надали заяву про розгляд справи без участі представника 3 особи (а.с. 124-128, 130).

Представник третьої особи відділу опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області ОСОБА_9 позовні вимоги не підтримав, просить суд винести рішення з урахуванням інтересів дітей відповідача ОСОБА_4, подальший розгляд справи проводити без участі представника 3 особи (а.с. 117).

Третя особа - ОСОБА_7 у судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 96).

Третя особа - ОСОБА_8 у судове засідання не прибула, про час і місце судового розгляду справи повідомлялася, заяви про розгляд справи без її участі або заперечення на позов не надала.

Вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_3, пояснення відповідачки ОСОБА_4 і третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_9, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, як на підставу позовних вимог посилаються на ст.ст. 366, 371 ЦК України.

Відповідно до статей 10, 31, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вказаною нормою суд не може самостійно визначити або змінити підстави позову.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (далі Закон).

Статтею 1 цього Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), які проводилися на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно правовими актами прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконання ( далі рішення).

Згідно чч.1 і 2 ст. 2 Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі державні виконавці).

Порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника передбачений ст. 50 Закону.

Відповідно до цієї правової норми звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору.

У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця (ст. 379 ЦПК України).

Відповідно до ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

Таким чином, питання про виділ частки боржника із спільного майна в натурі повинно вирішуватися виключно в порядку позовного провадження за позовом кредитора (стягувача).

Судом установлено і не заперечується сторонами, що на підставі вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2013 року у справі № 2016/3447/2012 стягувачу ОСОБА_2 23.10.2013 було видано виконавчий лист № 2016/3447/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на її користь 252 832,00 грн матеріальних збитків та 10 000,00 грн моральних збитків, а всього 262 832,00 грн (а.с. 47-55), який з 13.01.2014 по 26.03.2015 перебував на виконанні відділу ДВС.

З 22.09.2015 на виконанні відділу ДВС перебуває виконавче провадження № 543/10, №№ перереєстрації 73/10-2016, номер за ЄДРВП: 48788511, з виконання дубліката виконавчого листа № 2016/3447/2012 виданого 07.09.2015 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення солідарно з ОСОБА_4 252 832,00 грн матеріальних збитків та 10 000,00 грн моральних збитків, а всього: 262 832,00 грн на користь ОСОБА_2.

Матеріалами справи встановлено, що у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець вживав передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішення суду і вчинив виконавчі дії, здійснював заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановлених виконавчим документом і Законом.

Згідно рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 11.02.2015 № 0064 відмовлено у задоволенні заяви відділу ДВС в наданні дозволу на відчуження на реалізацію описаного нерухомого майна, яке належить гр. ОСОБА_4, розташованого за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вїзд Дорожників, буд. 2, у звязку з тим, що за вказаною адресою зареєстровані малолітні діти: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, які мають користуватися вказаним житлом.

(а.с. 5, 6-11, 14, 118, 124-128, 166-187)

Судом встановлено, підтверджується сторонами та матеріалами справи, що ОСОБА_4 і ОСОБА_6 з 21 лютого 2009 року перебували у шлюбі, який Ізюмський міськрайонний суд рішенням від 29 грудня 2015 року розірвав (а.с. 68).

За час перебування у шлюбі відповідачка ОСОБА_4 придбала за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 18 липня 2009 року житловий будинок № 2 по вїзду Дорожників в м. Ізюмі Харківської області, вартістю 386 тис. 009 грн, загальною площею 179,5 кв.м, житлова площа 63,0 кв.м, площа земельної ділянки 1000 кв.м (а.с. 14, 80, 104-107).

Згідно довідки від 05.01.2016 ОСОБА_4 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, вїзд Дорожників, буд. 2, склад сімї: син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, дочка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, чоловік ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, дочка ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 65-67, 84-86).

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_4 володіє вказаним житловим будинком № 2 по вїзду Дорожників в м. Ізюмі Харківської області разом з колишнім чоловіком ОСОБА_4, на праві спільної сумісної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2009.

Згідно ст. 70 СК України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

За змістом ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути звернено лише на його особисте майно і на частку в спільній сумісній власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах про захист права приватної власності» власник відповідає за своїми зобов'язаннями всім майном, на яке може бути звернене стягнення за вимогою кредитора, у тому числі часткою в спільній власності. Тому, кредитор співвласника майна, що належить йому на праві спільної сумісної власності, у випадку, якщо в боржника не вистачає іншого майна, на яке можна звернути стягнення, може пред'явити позов про виділ із спільного майна частки цього співвласника в натурі для звернення стягнення на неї. При пред'явленні такого позову необхідно спочатку визначити розмір частки в праві спільної сумісної власності, що належить співвласникові, до якого пред'явлено позов. Після визначення розміру частки, виділ частки відбувається в тому ж порядку, що і при виділі частки в праві спільної часткової власності.

Твердження відповідача щодо неможливості визначення частки з підстав знаходження у будинку членів її сім'ї (дітей) необґрунтоване, оскільки виділ частки у спільній власності ніяким чином не зачіпає права членів її сім'ї.

Відтак, суд погоджується з вимогами позивача ОСОБА_2 щодо підстав у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_4, а саме виділити в натурі у власністьОСОБА_4 для звернення стягнення за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2013 року 1/2 частини житлового будинку із надвірними будівлями, розташованих на земельній ділянці площею 1000 кв. м. по в'їзду Дорожників, буд. № 2 в м. Ізюмі Харківської області, так як позивачі не виконали вимоги ч.2 ст. 365 УК України - умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, тому у задоволенні позову суд відмовляє повністю.

Відповідно ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачкою, які документально підтверджуються квитанцією про оплату судового збору в сумі 487 грн 20 коп., компенсуються відповідачкою ОСОБА_4 у зв'язку із задоволенням позову (а.с. 26).

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, відділ Державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, відділ опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї задовольнити.

Виділити в натурі у власністьОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, для звернення стягнення за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2013 року наступне майно: 1/2 частини житлового будинку із надвірними будівлями, розташованих на земельній ділянці площею 1000 кв. м. по в'їзду Дорожників, буд. № 2, м. Ізюм, Харківської області, загальною площею 179,5 кв. м, житловою площею 63,0 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована і проживає: 64300, Харківська область, м. Ізюм, в'їзд Дорожників, буд. 2, на користь ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на відшкодування судових витрат 487 гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в строк 10 днів з дня проголошення рішення, а неприсутніми сторонами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд.

Головуючий: суддя