АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2372/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8 про стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и л а :

12 травня 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8 про стягнення витрат, понесених на навчання сина та аліментів на його навчання, посилаючись на те, що він з відповідачем ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі, який сторони розірвали 26 жовтня 2002 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області. В шлюбі народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вказує у позові, що його син - ОСОБА_8 досяг повноліття та навчається в професійно-технічному училищі № 12 м. Знамянка Кіровоградської області, у звязку із чим потребує матеріальної допомоги.

ОСОБА_7 посилається на те, що він сплатив за навчання сина 4741,62 грн. а також оплатив його проживання в гуртожитку в розмірі 689,23 грн. Під час навчання син ОСОБА_9 повністю перебуває на його утриманні, а відповідач ОСОБА_6 проживає окремо та матеріальної допомоги сину не надає.

За таких обставин позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_6 кошти в розмірі 2715,42 грн., що становить 1/ 2 частину понесених позивачем ОСОБА_7 витрат по оплаті за навчання та проживання в гуртожитку повнолітнього сина ОСОБА_8В, а також просив стягнути з ОСОБА_6 аліменти на користь ОСОБА_10 в розмірі 400 грн. щомісячно, на період навчання сина ОСОБА_11, починаючи з дня предявлення позову і по 30 червня 2016 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 11 травня 2016 року по 30 червня 2016 року на період навчання в Професійно-технічному училищі № 12 м. Знамянка.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення потребує зміни по причині неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи. Вказує, що суд прийшов до невірного висновку, про те, що вона має змогу витрачати на утримання старшого сина по 300 грн. щомісячно. Однак, апелянт має заборгованість за водокористування та теплопостачання, на утриманні в неї перебувають 2 неповнолітніх сини пяти та семи років, також вона має серйозні проблеми зі здоровям і не має змоги оплатити своє лікування, тому посилається, що не має можливості сплачувати вказану в рішенні суму по 300 гривень щомісячно. Проте, розуміючи свій обовязок як матері, допомагати старшому сину, погоджується сплачувати по 100 грн. щомісячно. Тому просить змінити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2016 року в частині розміру аліментів з 300 грн. на 100 грн. щомісячно на період навчання ОСОБА_8

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, яка зявилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог частково, лише в частині стягнення з відповідача на користь позивачка аліментів у розмірі 300 грн. щомісячно на період навчання, суд першої інстанції виходив з того, позивачем доведено, те що повнолітній син навчається у професійно технічному училищі на денній формі навчання на комерційній основі, стипендії не отримує , що підтверджується довідкою ПТУ № 12 м. Знамянка Кіровоградської області, тому потребує матеріальної допомоги, яку може надавати крім позивача і мати . Судом враховано матеріальний стан сторін , і ті обставини, що хоча відповідач дійсно не працює, має 2 неповнолітніх дітей, але згідно довідки від 02 липня 2016 року Управління соціального захисту населення Придніпровського району Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (а. с. 45-47) розмір її сукупного місячного доходу у травні та червні 2016 року склав по 3202,05 гривень щомісячно, при цьому сімя відповідача не належить до категорії малозабезпечених сімей та не є отримувачем відповідної державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що отриманий відповідачем ОСОБА_6 у травні-червні 2016 року дохід дозволяє їй у період з 11.05.2016 року по 30.06.20016 року надати матеріальну допомогу своєму сину ОСОБА_9 в розмірі 300 гривень на місяць, що становитиме менше 1/10 частини її доходів та не відобразиться негативно на інтересах її молодших дітей. В той час як повне ігнорування потреб свого старшого сина, якому необхідна її допомога, суперечитиме і принципам моралі і вимогам закону.

Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні вимог в частині стягнення додаткових витрат на повнолітнього сина у звязку з оплатою його навчання в розмірі 1/ 2 понесених позивачем витрат за оплату навчання в сумі 4741, 62 грн. згідно квитанції від 07.07. 2015 року та проживання в гуртожитку в сумі 675 грн. 02 коп.

Суд виходив з безпідставності вимог позивача в цій частині, оскільки на час внесення батьком вказаних коштів син був неповнолітнім, тому на підставі вимог ч.1 ст. 185 СК України суд виходив з того, що відповідач не належить до жодної категорії батьків, визначених даною статтею, так як судом згідно ухваленого рішення було відмовлено у задоволенні вимог про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_6

Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що висновки суду першої інстанції є обгрунтованими, і такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 26 жовтня 2002 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-СР № 084053 (а. с.7).

Згідно даних свідоцтва про народження І-СР № 185303 (а .с. 6), - ОСОБА_8 народився 04.11.1997 року, а його батьками є позивач ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_12

3гідно даних довідки від 05.05 2016 року № 84, виданої ПТУ № 12 м. Знамянка Кіровоградської області син сторін ОСОБА_8 навчається на комерційній основі за денною формою у Знамянському професійно-технічному училищі № 12 з терміном навчання з 1 вересня 2015 року по 30 червня 2016 року за фахом слюсар з ремонту рухомого складу (а.с.11).

Згідно даних довідки № 113470 квартального комітету № 20 Смілянської міської ради від 03 травня 2016 року ОСОБА_8 дійсно проживає разом з батьком ОСОБА_7 (а. с.10 ).

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, задовольнивши частково позовні вимоги про стягнення аліментів на період навчання по 300 гривень щомісячно , з рахуванням періоду навчання цей термін становить лише два місяці, що не може значно погіршити матеріальний стан відповідача та двох її неповнолітніх дітей.

Доводи апелянта на те, що її майновий стан не дає можливості сплачувати аліменти у розмірі 300 грн., колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на те, що визначений розмір аліментів становить менше 1/10 частини її доходів та знову таки цей період стягнення є лише за два місяці, з врахуванням заявлених вимог в травні 2016 року та закінчення навчання 30 червня 2016 року. Згідно наявних доходів відповідача, вона має можливість надати матеріальну допомогу в розмірі, визначеному судом, і підстав для зменшення такого розміру до 100 гривень щомісячно як просить апелянт, колегія суддів не вбачає.

.

.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта не підлягають задоволенню, оскільки не дають підстав для зміни рішення суду першої інстанції , так як висновки суду є обґрунтованими, і не спростовані доводами апеляційної скарги, судом повно та всебічно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення.

Інших доводів, які б давали підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції апеля3ційна скарга не містить.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для зміни рішення суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять субєктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8 про стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :