Провадження № 2/344/2212/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обгрунтування якого вказав, що 26 грудня 2012 року ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було надано розписку про те, що відповідач підтверджує власне зобов'язання щодо повернення заборгованості його батьків (спадкодавців) та зобов'язується перед позивачем повернути грошові кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) дол. США до 01.01.2015р. рівними частинами по 1000дол. США, щомісячно, починаючи з травня 2013 року. Посилаючись на те, що відповідач не сплатив жодної з обумовлених частин грошового зобов'язання, позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості згідно розписки від 26.12.2012 року у розмірі 472800 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення,аналогічні,викладеним у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв від нього не надходило.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові коти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконатися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з листа про визнання вимог кредитора про виконання боргового зобов'язання спадкодавця, ОСОБА_2 повідомляє про прийняття ним спадщини за померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Також, згідно даного листа, ОСОБА_2 визнає невиконані боргові зобов'язання спадкодавців в сумі 20000 дол. США. Крім того, даним листом останній підтверджує фактичне отримання вказаної суми його спадкодавцями у 2010 році для завершення будівництва та придбання обладнання колиби в місті Жовква Львівської області ( а.с.4).

Крім того, зобов'язання ОСОБА_2 щодо повернення заборгованості батьків перед позивачем ОСОБА_5 в сумі 20000 доларів США підтверджується письмовою розпискою відповідача від 26.12.2012 року (а.с.3).

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що між позивачем ОСОБА_1 та батьками відповідача існували договірні відносини,які виникли із договору позики.

Однак письмових доказів укладення договору позики між позивачем та батьками відповідача, представником позивача суду надано не було.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

За змістом ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Не зважаючи на те,що позивач своєчасно повідомив відповідача про наявність боргу, а останній визнав вимоги кредитора по виконанню боргового зобов'язання, доказів того, що відповідач ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті батьків представником позивача суду надано не було.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні представнику позивача було роз'яснено вимоги ст.10 ч.4 ЦПК України та запропоновано надати докази на підтвердження існування договірних відносин між позивачем та батьками відповідача, доказів прийняття відповідачем спадщини після смерті батьків та вартості майна, одержаного у спадщину.

Однак, представник позивача не скористався своїм правом надати докази в обгрунтування заявлених позовних вимог, клопотань про витребування доказів протягом розгляду справи також заявлено не було.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені не обгрунтовано та в їх задоволенні слід відмовити.

Суд вважає помилковим твердження представника позивача про те,що між сторонами склалися самостійні договірні зобов'язання, оскільки з наданих суду доказів чітко вбачається, що вимога позивача грунтується на зобов'язанні батьків відповідача.

Враховуючи, що судом відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог, підстав для стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору суд не вбачає.

На підставі ст. ст. 526, 1046, 1047 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Татарінова О.А.