АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/15456/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Уляновська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернуто заявнику.

Не погодившись із такою ухвалою суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що на момент ухвалення заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2007 року ОСОБА_2 була впевнена, що в позовних вимогах про розірвання шлюбу було відмовлено, а оскільки під час проголошення рішення вона була відсутня, копію рішення вона не отримувала, то про існування рішення про розірвання шлюбу їй відомо не було. Звертає увагу на те, що сторони мають неповнолітнього сина. На момент розгляду справи по суті, суд не вжив заходів щодо примирення подружжя та не перевірив чи дійсно сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейних відносин.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання особисто ОСОБА_2 не з'явилась, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, забезпечила явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2007 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розірвано шлюб, зареєстрований між сторонами 14 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.15).

18 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до неї про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи її тим, що ухвалене у справі рішення є заочним, вона була впевнена, що в позові було відмовлено, копію оскаржуваного рішення вона не отримувала, а тому про існування такого рішення їй було невідомо. Крім того, при постановленні судового рішення судом не враховано ряд суттєвих обставин та не вжитозаходів щодо примирення подружжя(а.с.19-20).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_2 повернуто заявнику (а.с.36).

Згідно протоколу судового засідання від 15 березня 2016 року ОСОБА_2 була присутня у судовому засіданні, її особа встановлена (а.с.12-14).

З матеріалів справи вбачається, що справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу розглядалась у загальному порядку. Суд не постановлював ухвали про заочний розгляд справи, не проводив заочного розгляду та не ухвалював заочного рішення. 15 березня 2016 року у справі ухвалено рішення суду, яке підлягає оскарженню у порядку, визначеному ст. 294 ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, про що відповідачеві було роз'яснено в тексті рішення.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення заяви ОСОБА_2.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль