Справа № 465/4965/13 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/1786/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Бохонко Е.В.

З участю: позивача в особі голови правління ОСББ «Надія-НЛ» Дзічковської Н.М. та її представника Дзічковоського І.Є.,відповідача ОСОБА_4 та його представників ОСОБА_5, Арутюнової Н.Ф., третіх осіб ОСОБА_7,ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія - НЛ» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 15 липня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 січня 2016 року у справі за позовом Об»'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-НЛ» до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_4, Відділу приватизації житла Франківського району, з участю третіх осіб: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ЛКП «Затишне», ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання частково недійсною приватизації, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 15 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням від 06 січня 2016 року наведено мотиви відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за № 2357 від 11.11.2008 року в частині продажу нежитлових приміщень, позначених на поверховому плані підвалу літерами Х11,Х111, Х1У.

Рішення суду та додаткове рішення суду оскаржило ОСББ «Надія-НЛ» в особі голови Дзічковської Н.М.

В апеляційній скарзі на рішення суду зазначає, що вважає його незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що в рішенні суд посилається на застарілі редакції окремих законів чинного законодавства України та на документи, які в матеріалах справи відсутні і не були досліджені в судовому засіданні.

Порушення матеріального права полягає в тому, що судом не застосовані норми закону, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Вважає, що суд безпідставно посилається на інвентаризаційну справу на будинок за адресою АДРЕСА_1, яка не була витребувана та не досліджувалася в судовому засіданні. Вважає безпідставним посилання суду на рішення Франківського районного суду м. Львова від 13.09.2011 року у справі №2-156/11, оскільки вказане рішення стосується підвальних приміщень будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 78,2 кв.м, позначених літерами 111,1У,У,У1,ХУ,ХУ1,ХУ11 та не мають ніякого відношення до приміщень Х11 та Х111, які незаконно приватизовані із квартирою №3-а.

Судом не враховано, що в технічній характеристиці квартири, яка наведена у технічному паспорті на квартиру №3-а вказані приміщення зазначені як підвал, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є допоміжними, а нежитловими приміщеннями. Аналогічне визначення допоміжних приміщень багатоквартирного будинку містяться в обов»язковому додатку Б до Державних будівельних норм України В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».

Судом не взято до уваги те, що приватизоване разом з квартирою3-а підвальне приміщення заблокувало доступ до кінцевого технічного приміщення площею 0,72 м. кв., яке на кресленнях не позначено римськими літерами та не приватизоване разом з кв. 3-а. В даному приміщенні у вертикальному положенні знаходяться труби загальнобудинкових мереж до яких підключені сантехнічні прилади квартир №2, №4, №6 без доступу до якого неможливо їх обслуговувати. Крім цього, у зазначених приміщеннях розташовані блоки каналів вентиляції та димовидалення, однак власник квартири №3-а не допускає до цього приміщення виконавців робіт для проведення чистки каналів димовидалення у зв»язку з чим ОСББ отримало лист-попередження про відключення будинку від газопостачання у разі не проведення вказаних робіт.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення апелянт зазначає, що вважає його незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд під час постановлення додаткового рішення не встановив всі обставини, які мають значення для справи та не провів оцінку всіх наданих доказів і розрахунків, а також в порушення вимог ст.220 ЦПК України не повідомив учасників процесу про дату та час ухвалення додаткового рішення. Порушення матеріального права полягає у тому, що суд не встановив чи є спірні приміщення допоміжними, чи не порушуються права власників квартир та права й обов»язки створеного ними ОСББ «Надія-НЛ» , не застосував ряд законів, які підлягали до застосування до спірних правовідносин. Стверджує, що вважає безпідставним посилання суду на те, що спірні приміщення не були передані на баланс ОСББ «Надія-НЛ» у зв»язку з тим, що акт на який посилається суд був складений 02.09.2008 року, а квартира була приватизована лише 11.11.2008 року. Твердження відповідачів про те, що спірні приміщення є серед нежитлових приміщень площею 78,2 кв.м, які нібито залишені у комунальній власності не відповідають дійсності та матеріалам справи, а також висновку Верховного суду України у проведеному аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ та ч.3 п.9 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Висновок суду про те, що позивач не довів підстави недійсності правочину не відповідає дійсності, оскільки відповідач на час приватизації квартири №3-а знав про протиправність відчуження спірного майна разом з цією квартирою, а відтак це свідчить про те, що ОСОБА_4 не є добросовісним набувачем підвальних приміщень, внаслідок чого договір купівлі-продажу є недійсним та підлягає скасуванню.

Просить скасувати основне та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача в особі голови ОСББ «Надія-НЛ» Дзічковської Н.М. та її представника Дзічковського І.Є., пояснення третіх осіб на стороні позивача : ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, виступ адвоката Арутюнової Н.Ф. на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у визначений законом спосіб.

Статею 20 цього Кодексу зазначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Приписами статті 4 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 11 листопада 2008 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_10( продавці) та ОСОБА_4 ( покупець) останній купив квартиру АДРЕСА_1. До квартири належить підвал площею 18,2 кв.м. Право власності покупця ОСОБА_4 на зазначену квартиру зареєстровано 12 листопада 2008 року. (а.с.9).

Договору купівлі-продажу квартири передував наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Управління комунальної власності № 2138-Ж-Ф від 03.11.2008 року (а.с 89,90 т.1) згідно якого на виконання Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» рішення виконавчого комітету Львівської міської Ради від 14.02.2007 року №52 «Про затвердження Положення про розподіл функцій між окремими виконавчими органами міської ради при проведенні приватизації державного житлового фонду» передано у приватну власність громадян квартири (будинки) згідно з додатком.

Зобов»язано відділ приватизації державного житлового фонду Франківського району м.Львова оформити та видати свідоцтва про право власності відповідно до даного наказу.

Статтею 35 Закону України «Про власність», який був чинним на час приватизації квартир мешканцями спірного будинку, визначено, що об»єктами права комунальної власності є майно, яке забезпечує діяльність відповідних Рад і утворених ними органів; зокрема - державний житловий фонд.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування. Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень ( підвалів, сараїв ін..) державного житлового фонду на користь громадян України .

Із приватизаційної справи квартири АДРЕСА_1 вбачається, що сім»ї ОСОБА_9 та ОСОБА_10 належала кімната житловою площею 14,2 кв.м. За наймачами закріплена комора згідно поверхового плану Х11-12,8 кв.м, Х111- 5,4 кв.м та Х1У- 1,09 кв.м.- всього 18, 2 кв.м. Зазначене відображено у технічному паспорті на приватизовану квартиру АДРЕСА_1 за 2008 рік ( а.с.8-8зв.).

Частиною 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою, які передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до положень ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартир у дво або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно статті 1 Закону України «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку» до допоміжних приміщень відносяться приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовочки, горища, колясочні і ін..) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій. Таким чином, допоміжні приміщення не підлягають окремій реєстрації в бюро технічної інвентаризації, як окремі об»єкти нерухомого майна, оскільки вони належать власникам приватизованих квартир на праві спільної власності.

Виходячи з положень ЦК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вказаного вище Рішення Конституційного Суду, власникам приватизованих квартир багатоквартирного будинку належать на праві спільної сумісної власності об»єкти нерухомого майна, призначені для забезпечення експлуатації будинку та допоміжні приміщення визначені законом, право власності на які громадяни набувають одночасно з приватизацією ними квартир.

Відтак, набувши право власності на приватизацію квартири №3-а разом із спірними приміщеннями Х11,Х111,Х1У у будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі належно посвідченого правочину відчужили свою квартиру відповідачу по справі ОСОБА_4, який разом із квартирою набув право на користування, володіння та розпорядження приміщеннями, що до неї відносяться.

Відтак доводи апеляційної скарги про визнання незаконним наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ЛМР від 03.11.2008 року за № 2138-Ж-Ф в частині передачі у приватну власність ОСОБА_9 та ОСОБА_10 приміщень у підвальному поверсі, позначених на плані будинку АДРЕСА_1 літерами Х11,Х11,Х1У площею 18,2 кв.м не спростовують висновків суду, оскільки такі на момент приватизації сім»єю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували у комунальній власності. Відтак розпорядження даним майном належало до компетенції органів місцевого самоврядування.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання частково недійсними правовстановлюючих документів в частині приватизації приміщень Х11,Х111, Х1У площею 18, 2 кв.м оскільки такі набуті відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а в подальшому відчужені бувшими власниками відповідачу по справі ОСОБА_4, який є добросовісним набувачем .

Щодо визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за № 2357 від 11.11.2008 року в частині продажу нежитлових приміщень позначених на поверховому плані підвалу літерами Х11,Х111,Х1У площею 18,2 кв.м колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо відсутності підстав передбачених статтею 215 ЦК України для визнання цього правочину недійсним, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 11 листопада 2008 року об»єктом продажу була квартира АДРЕСА_1. До квартири належить підвал площею 18,2 кв.м. Отже, підвал площею 18,2 кв.м. є приналежною річчю, яка перебуває у законному користуванні, володінні та розпорядженні власника квартири ОСОБА_4, а відтак не може бути окремим об»єктом договору купівлі-продажу.

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСББ «Надія-НЛ» для захисту прав зазначеним способом.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, такі не спростовують висновків суду, неодноразово були предметом дослідження в справах по яких постановлені рішення, що набрали законної сили, а відтак в силу ст. 61ч.3 ЦПК України не потребують додаткового доказування.

Відповідно до статті 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія -НЛ» в і д х и л и т и .

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 15 липня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А .В. Ніткевич

О.Ф.Павлишин