АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/34/16
Справа № 642/5005/14-ц Головуючий 1 інст. - Бондаренко В.В.
Категорія: житлові Доповідач - Трішкова І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -Трішкової І.Ю.,

суддів: - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування нерухомим майном шляхом примусового виселення,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні власником права користування майном та виселення.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на праві приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Дану квартиру він придбав на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. Продавцем квартири згідно договору купівлі-продажу є відповідачка ОСОБА_3, яка за умовами договору зобов'язалася знятися з реєстраційного обліку особисто та зняти з реєстраційного обліку третіх осіб та звільнити квартиру від особистих речей строком до 19 листопада 2013 року. На момент укладання зазначеного договору в квартирі були зареєстровані відповідачка та члени її сім'ї, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_5 У зв'язку з тим, що відповідачка ОСОБА_8 та члени її сім'ї не знялися з реєстраційного обліку до зазначеного у договорі граничного строку, позивач був вимушений у квітні 2014 року звернутися з заявою до районного відділу у м.Харкові Державної міграційної служби України та зняти з реєстрації вищевказаних осіб. Але, незважаючи на те, що у відповідача ОСОБА_3 припинені підстави, щодо права власності та права користування жилим приміщенням у зв'язку з його відчуженням, вона та її матір ОСОБА_5 продовжують фактично мешкати у квартирі, чим перешкоджають позивачу користуватися та розпоряджатися належною йому квартирою, тому останній вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволений. Усунені перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування його власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 та виселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 зі вказаної квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин по справі, просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані докази і згідно встановленого ухвалено рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.213-215 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 набув право власності на двокімнатну квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., про що 19.08.2013р. зроблений запис згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 2161436.

Відповідно довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 27 від 07.05.2014 року, за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований з 10.04.2014 року.

Згідно п.8 договору купівлі-продажу зазначеної квартири, продавець ОСОБА_3 зобов'язалася знятися з реєстраційного обліку особисто та зняти з реєстраційного обліку третіх осіб та звільнити квартиру від особистих речей строком до 19 листопада 2013 року.

Оскільки відповідачі добровільно з реєстраційного обліку у передбачений договором строк не знялись та продовжували проживати в спірній квартирі, позивач був вимушений у квітні 2014 року звернутися з заявою до районного відділу у м.Харкові Державної міграційної служби України та зняти з реєстрації вищевказаних осіб.

На цей час відповідачі реєстрації у квартирі не мають, але продовжують без будь-яких правових підстав мешкати у зазначеному приміщенні.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

За ч.1ст.316 Цивільного кодексу України , правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч.1,2 ст. 319 Цивільного кодексу України: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що проживання у спірній квартирі відповідачів, які не належать до членів сім'ї позивача, cтворюють останньому перешкоди у користуванні його власністю, а тому право власності позивача підлягає судовому захисту шляхом усунення перешкод у користуванні нею та виселення відповідачів зі спірної квартири.

Крім того, судова колегія вважає, що ОСОБА_3 зловживає своїми процесуальними ми правами, тому розглядає справу за її відсутності, оскільки остання не з'являється у судові засідання.

Скориставшись своїм правом на апеляційне оскарження відповідно до ст.292 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що встановлено ч.3 ст.27 ЦПК України. Обов'язок осіб, які беруть участь у справі, повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання встановлений ст.77 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, що випливає з положень ч.1 ст.77 ЦПК України.

Апеляційним судом Харківської області на адресу, яка зазначена ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, неодноразово були направлені судові повістки. Інших відомостей щодо свого проживання (перебування, знаходження) ОСОБА_3 суду не надано, а тому, відповідно до вимог ст.77 ЦПК України, остання вважається повідомленою про день та час розгляду справи.

Відповідно до статті 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підстави своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Підстав для зміни чи скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314,319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний