Номер провадження 2/754/778/16
РІШЕННЯ

Іменем України

29 лютого 2016 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Журавської О.В

з участю секретаря : Ліcовської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю державного виконавця й невиконанням рішення суду, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення з Державної казначейської служби України (далі відповідач 2) матеріального збитку в розмірі 207 814, 62 грн. та моральної шкоди в розмірі 161 311, 85 грн., посилаючись на те, що в провадженні ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (далі відповідач 1) перебуває виконавчий лист № 2-879/11 від 17.04.2012 р., виданий на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2011 р. про стягнення з ОСОБА_2 на її користь в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції 205 994, 62 грн., судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення 120 грн., а всього 207 814, 62 грн. З 2012 року, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», зазначене рішення суду не виконане. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва дії старшого державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві визнані неправомірними та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, протягом тривалого часу відповідач 1 діяв неправомірно, несвоєчасно та не в повному обсязі, що призвело до затягування виконання рішення суду, внаслідок чого воно стало неможливим, що завдало їй значного матеріального збитку, який вимірюється сумою позову до боржника. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що тривале невиконання рішення суду порушило її майнові права, позбавило можливості користуватись власними коштами, що в свою чергу призвело до обмеження фінансових можливостей позивача, істотного знецінення суми боргу, порушило нормальні життєві зв'язки.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві.

Представник відповідача 1 - ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві в наданих суду запереченнях позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на те, що державним виконавцем вчинялись в повній мірі дії для виконання рішення суду, а рішення та дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства України.

Представник відповідача 2 - Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2011 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2008 року по березень 2011 року включно 205 994, 62 грн., судові витрати у виді судового збору в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн., а всього 207 814, 62 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.03.2012 р. зазначене рішення суду залишено без змін.

У відповідності до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18.04.2011 р. в процесі розгляду зазначеної вище справи накладено арешт на 1/5 частину АДРЕСА_1, яка належна на праві власності ОСОБА_2, боржнику.

17.04.2012 р. Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-879/11 на виконання вище зазначеного рішення суду.

30.07.2013 р. державним виконавцем ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі зазначеного виконавчого листа.

Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 04.12.2014 р. виконавче провадження №39092737 з приводу виконання виконавчого листа №2-879/11 від 17.04.2012 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2008 року по березень 2011 року включно 205 994, 62 грн., судові витрати у виді судового збору в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн., а всього 207 814, 62 грн. закінчено.

17.02.2015 р. ухвалою Дарницького районного суду м. Києва зазначену постанову державного виконавця від 04.12.2014 р. визнано неправомірною та скасовано, зобов'язано відповідача 1 провести необхідні виконавчі дії у зазначеному виконавчому проваджені.

Зокрема, зазначеною ухвалою суду встановлено, що державним виконавцем не було належним чином та у повному обсязі перевірено майновий стан боржника та вчинено виконавчих дій на виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

В ст. 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Крім цього, згідно положень ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У відповідності зі ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Також, у ст. 3 даного Закону визначені всі органи, які входять до державної виконавчої служби.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено що збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

П. 28 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень ст. 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Таким чином, виходячи з аналізу вище зазначених правових норм слід дійти висновку, що юридичною підставою відповідальності органу державної виконавчої служби є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконань рішень судів, тощо.

При цьому, під шкодою слід розуміти, зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Тобто, зменшення або втрата майна потерпілого тягне за собою виникнення майнової шкоди і відповідно майнова шкода, це зменшення або втрата (загибель) майнового блага, а тому відшкодування такої шкоди є видом цивільно-правової відповідальності. Шкода може відшкодовуватися у вигляді відшкодування збитків та відшкодування в натурі.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, враховуючи зазначенні правові норми, неотриманні позивачем кошти, стягнуті з боржника рішенням суду, у зв'язку з неналежним проведенням виконавчих дій, не можуть вважатися збитками в розумінні ст. 22 ЦК України і не є майновою шкодою в розумінні закону.

У зв'язку з зазначеним, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 матеріальної шкоди суд вважає необґрунтованими.

Факт неправомірності (незаконності) дій (бездіяльності) державного виконавця, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду).

Відтак, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.02.2015 р. встановлено факт неправомірної бездіяльності державного виконавця.

Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р. з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Ч. 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями державного виконавця позивачу була заподіяна моральна шкода, позивачка намагалась придбати собі житло- однокімнатну квартиру, але у зв"язку з тим, що рішення суду тривалий час не виконувалось, остання була позбавлена такої можливості, оскільки в неї були відсутні кошти. На сьогоднішній день прзивач проживає у дачному будинку без комунікацій, її стан здоров"я значно погіршився, що підтверджується медичними картками, медичними довідками до показаннями свідка ОСОБА_3, яка в судовому засіданні пояснила про жахливі умови життя ОСОБА_1 та її стан здоров"я. Однак, враховуючи усі встановлені судом обставини по справі, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 161 311, 50 грн. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

При цьому, згідно положеннями п. 2 ст. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45), казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог п. 9 ст. 25 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень БК України пп. 2 п. 41,42 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним чи юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з п. 41 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., оскільки позивачу тривалим невиконанням судового рішення (а саме з 30.07.2013 р.) було завдано моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 88, 209 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, Законом України «Про державну виконавчу службу», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю державного виконавця й невиконанням рішення суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., шляхом зобов'язання Державної казначейської служби України списати вказані кошти зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя: