АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8327/16 Справа № 202/3858/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар Л. П. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 (а.с. 7), яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 є сином ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05 листопада 2013 року (а.с. 8).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.08.1997 року, завіреного державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-8059, а також, Реєстраційного посвідчення від 05.12.1997 р., виданого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації, записаного в реєстрову книгу № 311п за реєстровим номером АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на праві приватної власності (а. с. 10-11, 12).

Згідно довідки КЖЕП від 15.02.2016 року за №569 ОСОБА_6 була зареєстрована на день смерті одна за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно спадкової справи № 309/2016, заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 18.05.2016 року, після смерті ОСОБА_6, із заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_4 - син померлої та ОСОБА_5 - донька померлої. Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а. с. 37-48).

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.05.2016 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І.О. відмовлено ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_6, у зв'язку з тим, що спадкоємець не прийняв спадщину. Встановлено, що протягом встановленого законом строку ОСОБА_4 спадщину не прийняв - заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, зі спадкоємцем на день смерті зареєстрованим не був. Зазначено, що відповідно до вимог ст.1272 ЦК України, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, має право звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті (а. с. 45).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з правилами ст. 1220 ЦУ України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України.

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд першої інстанції правильно визначив, що ЦК України передбачено лише два способи прийняття спадщини: подання заяви нотаріусу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України) та визнання окремих категорій спадкоємців, перелічених у ч. 3 та 4 ст. 1268 ЦК України, такими що прийняли спадщину, перелік способів прийняття спадщини, визначений ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, таким чином діючим законодавством не передбачено прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.

Крім того, відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, не подав заяву, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, заявник не позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою до суду щодо вирішення питання по суті.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді