АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 661/5165/15-ц Головуючий в І інстанції Матвєєва Н.В.
Провадження №22-ц/791/1739/16 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоІгнатенко П.Я.
Суддів:Воронцової Л.П.
Стародубця М.П.
СекретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористані щорічні відпустки та додаткові відпустки,

В С Т А Н О В И Л А:

31 грудня 2015 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем, працювала у нього бухгалтером з січня 2013 року по листопад 2015 року включно. Просила стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі за весь період роботи з січня 2013 р. по листопад 2015 р. в сумі 34450,79 грн., компенсацію за 70 календарних днів відпустки в сумі 2958,20 грн. та компенсацію за 30 календарних днів невикористаних додаткових відпусток, як матері одиначці, що виховує дитину віком до 15 років в сумі 1267,80 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 17091,25 грн. В ході розгляду справи середній заробіток за час затримки розрахунку позивачем уточнено та збільшено на 4878,44 грн.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати індивідуально визначену роботу. Підрядні (цивільно-правові) відносини відрізняє від трудових те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для постійного виконання роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантуються заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому за підрядним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення та прийняття результатів роботи (наданих послуг), на підставі чого провадиться оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Водночас відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності і її організації, на роботодавця покладається низка обов'язків щодо працівника, які підлягають виконанню незалежно від змісту трудового договору, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу. Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5, будучи офіційно працевлаштованою та працюючи головним бухгалтером ТОВ «Система майстер», за сумісництвом працювала по трудовому договору у ТОВ «Прем'єр», де за усною домовленістю додатково на умовах цивільно-правового договору виконувала роботу по супроводу бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_6, складала бухгалтерську звітність, яку підписувала електронним підписом останнього та здавала в передбаченому законом порядку контролюючим органам, в тому числі з січня 2013 року по листопад 2015 року.

Судом встановлено та підтверджується поясненнями позивачки, даними в ході апеляційного розгляду, що вона була офіційно працевлаштована за трудовим договором за сумісництвом у ТОВ «Прем'єр», де мала робоче місце і вівся облік робочого часу. ОСОБА_5 додатково обслуговувала пов'язані із роботою ТОВ «Премєр» фізичних осіб-підприємців (ФОП) ОСОБА_6 та ОСОБА_7, для цього їй не виділялось окреме робоче місце. Облік робочого часу по обслуговуванню ФОП не вівся, оскільки цю роботу ОСОБА_5 виконувала по мірі необхідності, періодично, як було обумовлено за усною домовленістю з ОСОБА_6 Кількість відпрацьованого часу по обслуговуванню ФОП ОСОБА_6 встановити неможливо.

Матеріали справи не містять доказів систематичного (щоденного) фактичного виконання позивачем трудових функцій із підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку ФОП ОСОБА_6, де табель обліку її робочого часу відсутній. Отже, не доведено роботу за правилами внутрішнього трудового розпорядку із визначенням робочого місця та обумовленням заробітної плати за трудовим договором.

Судом також правильно встановлено, що у ФОП ОСОБА_6 відсутня первісна документація по обліку робочого часу виконаної роботи позивачкою, відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи, виплата заробітної плати. Трудовий договір не укладався та не зареєстрований у центрі зайнятості. (т.1 а.с.128).

Окрім того, у звітах ФОП ОСОБА_6 до Райффайзен банк «Аваль» міститься підпис підприємця, а ОСОБА_5 зазначена як виконавець документу, а не як бухгалтер ФОП ОСОБА_6 (т.2 а.с.12-15).

Згідно висновку судової економічної експертизи №324/16 від 11.04.2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 08.01.2016 року, включення до розрахунково-платіжних відомостей ФОП ОСОБА_6 даних про нараховану ОСОБА_5 заробітну плату в сумі 42100 грн. і завищення платежів ЄСВ до органів доходів і зборів відповідно до класу професійного ризику виробництва в сумі 15200,23 грн. в період з 01.01.2013 р. по 30.11.2015 року суперечить вимогам ст.. 94 КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про оплату праці», ст..ст. 4,5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ст.. 44 Податкового кодексу України (т.2 а.с.122-150).

Судом першої інстанції дана правильна оцінка оформленій та поданій ОСОБА_5 до контролюючих органів звітності ФОП ОСОБА_6, яка містить відомості про трудові відносини з позивачкою. Фактично встановлено судом та не оспорено позивачкою виконання робіт у ФОП ОСОБА_6 періодично по мірі необхідності. Зазначені фактичні обставини суперечать хибним даним в розрахунково-платіжних відомостях та звітності про наявність трудових правовідносин і нарахування ОСОБА_5 щомісячно повного розміру заробітної плати за повний робочий день.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорюється, що у 2008, 2009 р.р. між сторонами укладалися цивільно-правові договори про надання ОСОБА_5 бухгалтерських послуг ФОП ОСОБА_6, а саме послуги з ведення бухгалтерського та податкового обліку, складання звітності на підставі належним чином оформлених первісних документів. Одиницею виміру кількості наданих (отриманих) послуг є звітний (календарний) місяць (т.2 а.с.17,18).

Після закінчення строку зазначених цивільно-правових договорів ОСОБА_5 не припиняла ведення бухгалтерського обліку та звітності ФОП ОСОБА_6

Таким чином, позивачем не доведено належними і допустимими доказами, а судом не встановлено факту прийняття позивачки на роботу відповідно до чинного законодавства за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; факту роз'яснення позивачці її прав і обов'язків та про інформування під розписку про умови праці, наявність робочого місця.

Крім того, не доведено виконання позивачкою вимог правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлені ФОП ОСОБА_6, дотримання трудової дисципліни (ст. ст. 139-152 КЗпП України).

Судом правильно встановлено наявність цивільно-правових правовідносин між сторонами, у яких діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 327 ЦК України). У спірних правовідносинах одна сторона (підрядник) - ОСОБА_5 зобов'язувалась на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника) - ФОП ОСОБА_6 на певних умовах.

На підставі встановленого суд дійшов правильного висновку про те, що правовідносини сторін є цивільно-правовими та спрямовані на отримання результатів праці позивачки щодо підготовки та оформлення щомісячної бухгалтерської звітності з відповідною оплатою праці.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_5 виконувала роботи по веденню бухгалтерського обліку, однак наявність трудових правовідносин не доведена, в зв'язку з чим відмовив у задоволенні позову з підстав, заявлених у ньому.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, на перерахування коштів за неї, як застраховану особу до Управління пенсійного фонду України, як на достатні докази наявності трудових правовідносин, судовою колегією до уваги не приймаються, як позбавлені правового обґрунтування, оскільки не є підтвердженням перебування позивача саме у трудових відносинах. Так, відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб, в тому числі, за цивільно-правовими договорами.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо виконання роботи ОСОБА_5 по щомісячній підготовці та здачі нею статистичної і бухгалтерської звітності та наявність у неї необхідного для цього програмного забезпечення і електронного підпису ФОП ОСОБА_6, висновки суду не спростовують, оскільки факт надання цих послуг встановлений судом і ніким не оспорюється, однак не доведено наявність трудових правовідносин з урахуванням наведених вище обставин.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, а перевірені доводи апелянта висновків суду не спростовують, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи викладене та згідно вимог ст. 308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5,- відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 червня 2016 року,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

М.П.Стародубець