У Х В А Л А

13 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4. відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4. відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

31 травня 2016 року від ОСОБА_4. надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року з підстав пункту 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави заявник додає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року та від 4 грудня 2015 року, в яких, на його думку, зазначена норма матеріального права застосована по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди з огляду на те, що позивач за своїми посадовими обов'язками відносився до категорії працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та матеріальні цінності, що підтверджується укладеним між ним та роботодавцем договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а тому звільнення позивача на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України здійснено з дотриманням вимог закону.

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 4 грудня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на те, що позивач за своїми посадовими обов'язками не відносився до категорії працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та матеріальні цінності та з відсутності факту укладення договору між позивачем та роботодавцем про повну матеріальну відповідальність;

- від 24 лютого 2016 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди з огляду на те, що позивач за своїми посадовими обов'язками не відносився до категорії працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та матеріальні цінності та з відсутності факту укладення договору між позивачем та роботодавцем про повну матеріальну відповідальність.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, на які посилається заявник.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4. обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук