Номер провадження: 22-ц/785/352/16
Головуючий у першій інстанції Івченко В. Б.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Процик М.В., Дрішлюка А.І.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року у справі за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:
ДП «Адміністрація морських портів України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розміщення в санаторії-профілакторії «Портовик» у розмірі 3255 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що у 2014 році Южненською філією ДП «Адміністрація морських портів України» (адміністрацією морського порту «Южний») надані послуги з розміщення в санаторії-профілакторії «Портовик» ОСОБА_1 . Відповідно до анкети санаторію-профілакторію «Портовик» ОСОБА_1 07.04.2014 був розміщений та проживав до 18.10.2014 року в санаторії-профілакторії «Портовик» ЮФ ДП «АМПУ» (адміністрація морського порту «Южний»), як старший матрос військової частини № НОМЕР_1 (м. Севастополь), що переселився з м. Севастополь.

Підставою для поселення відповідача в санаторії-профілакторії «Портовик» став лист комісії з питань техногенно-екологічної безпеки на надзвичайний ситуацій №06-2/48/485 від 04.04.2014 року.

Факт проживання відповідача в санаторії-профілакторії « ОСОБА_2 » у період з 07.04.2014 року по 18.10.2014 року підтверджується довідкою №5681/09/129-14 від 23.10.2014 року, яка була видана відповідачу на підставі його заяви від 18.10.2014 року.

Згідно з Постановою КМУ від 01.10.2014 року №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, що переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» з 07.10.2014 року особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, призначається адресна допомога для покриття витрат на проживання.

Починаючи з 07.10.2014 року ОСОБА_1 перестав виконувати свої обов`язки перед ЮФ ДП «АМПУ» (адміністрація морського порту «Южний») щодо оплати за проживання в санаторії-профілакторії « ОСОБА_2 », у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 3255 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2015 року відмовлено в задоволенні позову ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії ДП «Адміністрація морських портів України».

У апеляційній скарзі ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії ДП «Адміністрація морських портів України», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги, а також стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що у 2014 році Южненською філією ДП «Адміністрація морських портів України» (адміністрацією морського порту «Южний») надані послуги з розміщення в санаторії-профілакторії «Портовик» ОСОБА_1 .

Відповідно до анкети санаторію-профілакторію «Портовик» ОСОБА_1 07.04.2014 року був розміщений та проживав до 18.10.2014 року в санаторії-профілакторії «Портовик» ЮФ ДП «АМПУ» (адміністрація морського порту «Южний»), як старший матрос військової частини № НОМЕР_1 (м. Севастополь), що переселився з м. Севастополь.

Підставою для поселення відповідача в санаторії-профілакторії «Портовик» став лист комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій №06-2/48/485 від 04.04.2014 року.

Факт проживання відповідача в санаторії-профілакторії « ОСОБА_2 » у період з 07.04.2014 року по 18.10.2014 року підтверджується довідкою №5681/09/129-14 від 23.10.2014 року, яка була видана відповідачу на підставі його заяви від 18.10.2014 року.

З 07.10.2014 року ОСОБА_1 нарахована заборгованість з оплати за проживання в санаторії-профілакторії « ОСОБА_2 ». Відповідна заборгованість нараховувалась на підставі Постанови КМУ від 01.10.2014 року №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, що переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Згідно Акту приймання-передачі виконаних послуг по Договору судом вбачається, що крім сніданку, обіду, вечері та вартості проживання в двомісному номері включалася також сума туристичного збору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту отримання відповідачем адресної допомоги на покриття витрат на оплату житлово комунальних послуг.

Проте погодитися із таким висновком як підставою для відмови у задоволенні позову неможна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право на: безпечні умови життя і здоров`я;

достовірну інформацію про наявність загрози для життя та здоров`я на території її покинутого місця проживання, а також місця її тимчасового поселення, стану інфраструктури, довкілля, забезпечення її прав і свобод;

створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання; забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, інвалідів, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено;

сприяння у переміщенні її рухомого майна;

сприяння у поверненні на попереднє постійне місце проживання;

забезпечення лікарськими засобами у випадках та порядку, визначених законодавством; надання необхідної медичної допомоги в державних та комунальних закладах охорони здоров`я;

влаштування дітей у дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади; отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування; проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування;

безкоштовний проїзд для повернення до свого покинутого постійного місця проживання у всіх видах громадського транспорту у разі зникнення обставин, що спричинили таке переміщення; отримання гуманітарної та благодійної допомоги; інші права, визначені Конституцією та законами України.

Постановою КМУ від 01.10.2014 №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, що переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» врегульоване питання призначення адресної допомоги для покриття витрат на проживання, відповідно до якої з 07.10.2014 року особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, призначається адресна допомога, яка призначається на сім`ю та виплачується одному із її членів за умови надання письмової згоди довільної форми. Для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім`ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання з відповідною заявою. Грошова допомога перераховується уповноваженим органом на відкритий уповноваженим представником сім`ї банківський рахунок не пізніше двох робочих днів після надходження коштів на рахунок уповноваженого органу.

Таким чином, отримання допомоги залежить від волі особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, і суд першої інстанції безпідставно переклав тягар доказування на позивача в частині надання доказів про її отримання. Більш того, факт її отримання не впливає на зміст правовідносин між сторонами.

Водночас правові підстави для задоволення позову відсутні з огляду на таке.

Як встановлено, у санаторії-профілакторії «Портовик» ОСОБА_1 з 07.04.2014 року був розміщений та проживав до 18.10.2014 року як старший матрос військової частини № НОМЕР_1 , що переселився з м. Севастополь, а підставою для поселення став лист комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій №06-2/48/485 від 04.04.2014 року, яким було гарантовано оплату послуг з розміщення у санаторії сімей військовослужбовців у кількості 95 осіб.

Таким чином, зобов`язання з оплати послуг з проживання та харчування первісно виникли між Одеською Обласною державною адміністрацією як гарантом зобов`язань держави та ЮФ ДП «АМПУ».

Вимоги позивача обґрунтовані невиконанням боржником грошового зобов`язання, проте на час вселення ОСОБА_1 самостійно у зобов`язання із позивачем не вступав, договором для нього обов`язки визначені не були, з 07.04.2014 року обов`язок по відшкодуванню витрат на проживання покладений на осіб, які переміщені з тимчасово окупованої території, проте при зміні обставин особа має право бути обізнаною про такі обставини для того, щоб висловити волю, щоб стати стороною у зобов`язанні.

Доказів на підтвердження того, що 07.10.2014 року ОСОБА_1 було повідомлено про зміну умов проживання не надано, відповідний рахунок на оплату та акт він отримав 17.10.2014 року (а.с.8,9), з 18.10.2014 року одразу змінив місце проживання, борг розрахований з 07.10.2014 року по 18.10.2014 року.

Таким чином, неможна вважати встановленим, що між сторонами виникли зобов`язальні відносини, які дають підстави для стягнення коштів з відповідача на правових підставах, заявлених позивачем.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову, однак шляхом невірного правового обґрунтування, тому в частині мотивів відмови у задоволенні позову рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.304,п.3ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року змінити в частині обґрунтування мотивів відмови у задоволенні позову Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: