Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2416/16 Головуючий у 1 інстанції: Мінасов В.В.
Є.У. № 2-3447/10 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Савченко О.В.,

Маловічко С.В.,

при секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну МТМ до ОСОБА_3, третя особа Жовтневий ВДВС Запорізького МУЮ про стягнення суми боргу за надані послуги,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2016 року про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 7 грудня 2010 року з ОСОБА_3 на користь концерну «Міські теплові мережі» стягнуто 1 623, 47 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію та 30 грн. компенсації судових витрат.

23 березня 2012 року місцевим судом видано виконавчий лист №2-3447/10 про примусове виконання вказаного рішення.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на сплив строку пред'явлення листа до примусового виконання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає виконанню.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. 369 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник не довів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Як передбачено ч.2 ст. 369 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Відповідно до ч.4 ст. 369 ЦПК України, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Матеріально-правові підставі для припинення цивільно-правових зобов'язань передбачені главою 50 розділу 1 книги п'ятої ЦК і можуть припинятися, зокрема, внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припиненням зобов'язання переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема, видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили(крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Зазначені у ч.4 ст. 369 ЦПК України інші причини для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, не стосуються.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2010 року з ОСОБА_3 на користь концерну «Міські теплові мережі» стягнута заборгованість за використану теплову енергію в загальній сумі 1 623 грн. 47 коп. і судові витрати.

Зазначене рішення не виконано та не втратило законної сили, що не оспорюється сторонами у справі.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3, суд дійшов висновку, що наведені в ній причини, з яких заявник вважає, що отриманий стягувачем виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню, до зазначених у ч.4 ст. 369 ЦПК України матеріально-правових чи процесуально-правових підстав для цього не відносяться, тому правомірно відмовив у задоволенні заяви за її безпідставністю.

Пропуск стягувачем процесуального строку пред'явлення виконавчого листа до виконання не є підставою для задоволення заяви боржника. Вказаний строк може бути поновлений судом, який видав виконавчий документ, в порядку, передбаченому ст.371 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що позов пред'явлено неналежним позивачем, а, відтак, і у виконавчому листі неправильно зазначено стягувача, являються безпідставними. Правосуб'єктність позивача, який являється юридичною особою, що підтверджується копією статуту підприємства, витягом із ЄДР юридичних та фізичних осіб-підприємців, була предметом перевірки суду першої інстанції при розгляді справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють обставини, що були викладені у заяві боржника і яким суд надав правову оцінку, додаткового правового аналізу вони не потребують.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: