АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-6772 Головуючий у 1-й інстанції - Гаврилова О.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

РатніковоїВ.М.

секретар Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 3 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 3 березня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.94-98).

В суд апеляційної інстанції позивач та його представник не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки ОСОБА_3 18 квітня 2016 року (а.с.109). Суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника відповідача, ОСОБА_6, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Сторони по справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с.40), перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2004 року. Шлюб було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2011 року (а.с.44).

Позивач був зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1, з 5 серпня 2004 року, що підтверджується копією паспорта позивача (а.с.6,7) та довідкою ЖЕД №404 (а.с.16).

Відповідач скористалась своїм правом на приватизацію житла в порядку, передбаченому ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції чинній на час приватизації спірної квартири).

21 листопада 2007 року Орган приватизації житла Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації видав Свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_5 Квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" (а.с.38).

Позивач ОСОБА_4 до укладення шлюбу з відповідачем також скористався своїм правом на безоплатну приватизацію житла, приватизувавши 20 березня 2000 року 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 (а.с.72).

За встановлених обставин, ураховуючи положення ст. 57 СК України у редакції, чинній на момент набуття позивачем у власність спірної квартири, районний суд прийшов до висновку, що квартира АДРЕСА_1, яка набута одним з подружжя у власність у листопаді 2007 року шляхом безоплатної приватизації державного житлового фонду в порядку, передбаченому ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому правові підстави для задоволення заявленого позову відсутні.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та неправильно застосовані до спірних правовідносин норми СК України, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого співпозивачами позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Районним судом правильно застосовано до спірних правовідносин положення ст. 57 СК України у редакції, чинній на момент набуття позивачем у власність спірної квартири в порядку, передбаченому ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що районний суд в порушення вимог ч.4 ст. 60 ЦПК встановив обставини справи на основі припущень є безпідставними, оскільки усі обставини щодо належності спірного майна відповідачу та підстав набуття цього майна у власність встановлені районним судом на підставі письмових доказів.

При цьому районним судом правильно встановлено, що позивач також скористався наданим йому законом правом на безоплатну приватизацію державного житлового фонду в порядку, передбаченому ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Посилання апеляційної скарги на ігнорування районним судом численної судової практики відхиляються апеляційним судом, оскільки в них позивач, безвідносно до контексту обставин даної справи, вдається до перекручування роз'яснень Верховного Суду України на свою користь.

Аргументи апеляційної скарги щодо порушення вимог Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" під час приватизації спірної квартири відхиляються апеляційним судом як такі, що не мають правового значення для вирішення даної справи, оскільки вимог щодо законності приватизації в рамках даної справи не заявлено. Водночас, відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 3 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.М. Ратнікова