Справа № 465/8613/13 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/1734/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року колегія суддів cудової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мікуш Ю.Р..

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, за участю третьої особи ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою шляхом виселення з жилої площі особи, яка безпідставно вселилася та проживає в ній,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м.Львова від 14 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача та третьої особи ОСОБА_6

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Стверджує, що суд помилково застосував до даних правовідносин ст.116 ЖК України, оскільки статтею 157 ЖК України додатково встановлено, що членів сім»ї власника квартири може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України.

В судовому засіданні чітко встановлено, що відповідач не є наймачем житла, членом сім»ї наймача чи особою, яка проживає з наймачем, а також не є членом теперішніх власників квартири. Таким чином, суд, відмовляючи у задоволенні позову невірно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення. Вважає, що позивачем надано достатньо доказів про порушення його права власності, а тому є підстави для захисту його в суді.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідачки адвоката ОСОБА_7, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно вимог статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи та судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_8 на підставі свідоцтва №213717 про право власності на квартиру від 09.07.1997 року виданого виконкомом ЛМР згідно розпорядження від 09.07.1997 року №446, зареєстрованого у Львівському МБТІ та записаного у реєстрову книгу № 25193.

ОСОБА_8 померла 12.10.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СГ № 302752, виданим Франківським відділом РАЦС ЛМУЮ від 13.10.2012 року. (а.с.92).

24.04.2013 року державним нотаріусом П»ятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 видано ОСОБА_2 (онуку померлої) Свідоцтво про право на спадщину на ? частину спадкового майна, що складається із квартири АДРЕСА_2. Зазначене Свідоцтво на спадщину по закону зареєстровано в реєстрі за № 3-982. Право власності позивача ОСОБА_2 на ? частину житлової квартири АДРЕСА_3 підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2013 року, № 2867157, наданим нотаріусом П»ятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 ( а.с.3,4).

Інша ? частина квартири відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2013 року успадкована ОСОБА_3 (онучкою померлої). Право власності ОСОБА_3 на ? частину житлової квартири АДРЕСА_4 підтверджуєься Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.12.2013 року, індексний номер витягу 14341460, наданий нотаріусом П»ятої Львівської нотаріальної контори ОСОБА_9 (а.с.59,60).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідачка по справі ОСОБА_5 вселилася до ОСОБА_8 за проханням останньої як племінниця, яка здійснювала постійний догляд за ОСОБА_8 та надавала останній сторонню допомогу.

Відповідно до статті 64 ЖК України відповідачка по справі ОСОБА_5 була членом сім»ї ОСОБА_8, оскільки на протязі більше п»яти років до смерті ОСОБА_8 проживала з нею однією сім»єю, здійснювала догляд за останньою, несла всі обов»язки щодо утримання житла в належному стані та оплачувала комунальні послуги.

Факт родинних відносин відповідачки з померлою підтверджується наявними матеріалами справи, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13.09.2013 року. ( а.с. 97-102).

Про те, що померла ОСОБА_8 при житті потребувала сторонньої допомоги підтверджується довідкою огляду МСЕК серія 10 ААА № 861671, виданою Франківською міжрайонною МСЕК МОЗ України 24.09.2012 року згідно якої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено безтерміново першу «Б» групу інвалідності загального захворювання. У довідці зазначено, що хвора потребує постійно стороннього догляду.

Згідно пояснень представника відповідачки ОСОБА_7 власниця квартири ОСОБА_8 була не ходячою, терпіла сильні болі, у неї була ампутована спершу одна нога, а з часом друга, оскільки була гангрена що з часом стало причиною смерті (а.с.95). Відповідачка ОСОБА_5 постійно всі роки проживала разом з померлою, обслуговувала її , здійснюючи постійний догляд за хворою. В цей період часу не було сина, оскільки такий помер у зрілому віці, а внучка від другого шлюбу ОСОБА_3 була ще дуже молодою, щоб опікуватися тяжко хворою бабцею та саме із відома та дозволу ОСОБА_3 відповідачка здійснювала догляд за ОСОБА_8 Про внука ОСОБА_2 ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_5 нічого не було відомо, оскільки такий на протязі всього періоду свого життя не цікавився бабцею, не повідомляв про своє місце проживання, а відтак родина ОСОБА_8 та сама ОСОБА_5 не могла повідомити останнього про день смерті та день похоронів бабці, оскільки засоби зв»язку були невідомі та родинний зв»язок не підтримувався.

Похоронами ОСОБА_8 займалася відповідачка ОСОБА_5 про що судом першої інстанції зазначено у рішенні суду з посиланням на підтверджуючі документи організації похорону та проведення оплати самою ОСОБА_5 ( а.с. 94-95).

Відтак, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що між відповідачкою ОСОБА_5 та померлою ОСОБА_8 відсутні родинні відносини, що остання вселилася у спірну квартиру після смерті ОСОБА_8.

Звертаючись з позовними вимогами до суду, позивач ОСОБА_2 посилався на вимоги ст.391 ЦК України згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд першої інстанції, постановляючи рішення, підставно зазначив, що позивач ОСОБА_2 не довів, які перешкоди чинить йому відповідачка у користуванні квартирою, проживаючи у ній з погодження попереднього власника як член сім»ї однією сім»єю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач ОСОБА_2 не є одноосібним власником спірної квартири. Він є співвласником квартири нарівні з третьою особою ОСОБА_3 яка самостійних позовних вимог про виселення відповідачки ОСОБА_5 з квартири не заявляла.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності ( спільне майно).

Згідно приписів статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

На підставі приписів статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про недоведеність підстав для виселення ОСОБА_5 із спірної квартири.

Відповідно до статті 41 Конституції України на яку посилається позивач ОСОБА_2 зазначено, що право приватної власності є непорушним. Однак, відповідачка ОСОБА_5 не претендувала ніколи на порушення права приватної власності позивача та згідно пояснень представника не вважала за необхідне успадковувати квартиру по заповіту чи набувати її у власність згідно правочину. Будучи особою похилого віку ІНФОРМАЦІЯ_2, одинокою, творчою, високоморальною людиною вона бажає дожити у спірній квартирі визначений їй вік. Враховуючи наведене вище, суд дав оцінку наявним у справі документам, а саме, що батько ОСОБА_3- син покійної ОСОБА_8 подарував останній двоповерховий житловий будинок у м.Львові ( а.с.83-89), а відтак остання забезпечена житлом. Відповідно забезпечений житлом позивач по справі. Колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що власність не повинна використовуватися на шкоду людині, є правдивим.

Враховуючи вище зазначене та беручи до уваги особу відповідачки, яка проживала у спірній квартирі з дозволу попереднього власника як член сім»ї, належно виконувала обов»язки як по утриманню житла та по догляду за власником, беручи до уваги, що така є особою похилого віку, перенесла на протязі часу слухання справи у судах четвертий інфаркт, не вважає за можливе виселяти таку із спірного приміщення, оскільки іншого у неї немає.

Відповідно до статті 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 в і д х и л и т и .

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

ОСОБА_10