Справа № 128/4336/15-ц
РІШЕННЯ
Іменем України
04.08.2016 року місто Вінниця
Вінницький районний суду Вінницької області в складі:
головуючого судді: Гриценко І.Г.,
за участі секретаря: Кіяниця А.О.,
представника позивача: Томчук М.А.,
представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі третіх осіб без самостійних вимог військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про виселення із житлового приміщення, -
В листопаді 2015 року КЕВ м. Вінниці звернувся до суду з вищезазначеним позовом, збільшивши свої позовні вимоги (том 1 а.с. 163-165), відповідно до яких в позові вказано, що за результатами проведеної планової перевірки казарменно-житлового фонду військових містечок, що знаходяться на території військових частин було виявлено факт безпідставного утримання службового житлового приміщення громадянином ОСОБА_1 . Встановлено той факт, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і на період проходження військової служби, останній був забезпечений службовим житловим приміщенням у військовому містечку в/ч НОМЕР_1 . В подальшому, підполковнику ОСОБА_1 , рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №473 від 21.03.2002 р., було видано ордер на 3-х кімнатну квартиру по АДРЕСА_1 . Дана квартира була розподілена ОСОБА_1 на склад сім`ї 4 особи: ОСОБА_1 , дружина - ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_5 . Загальна площа квартири становить 71,8 кв.м. Після отримання ордеру, ОСОБА_1 зі своєю сім`єю звільнили займане ними службове житло у військовому містечку № НОМЕР_3 в/ч НОМЕР_1 . В подальшому, ОСОБА_1 самовільно зайняв житлове приміщення другого поверху будівлі №10 по генеральному плану військового містечка № НОМЕР_3 в/ч НОМЕР_1 та продовжує там проживати до цього часу.
Станом на сьогоднішній день, ОСОБА_1 на квартирному обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов не перебуває. Останній був знятий з квартирного обліку, після отримання постійного житла у 2002 році, яким було забезпечено військовослужбовця із його складом сім`ї в повному обсязі. Незважаючи на неодноразові вимоги КЕВ м. Вінниця, ОСОБА_1 та його сім`я до цього часу житло не звільнили. Спірне житло призначене для забезпечення житлом військовослужбовців, а утримання відповідачем цієї службової жилої площі порушує права вказаної категорії осіб, а також права (на заселення) та законні інтереси (в забезпеченні військовослужбовців службовим житлом) військової установи, якою є КЕВ м. Вінниці Міністерства оборони України.
Внаслідок протиправних дій відповідачів, спірне службове житло ними було зайнято незаконно, внаслідок чого, вказане житло не може бути розподілене встановленим порядком іншим військовослужбовцям, які потребують поліпшення житлових умов та рахуються в черзі на отримання житла від Міністерства оборони України у Вінницькому гарнізоні. З огляду на вищезазначені обставини позивач звернувся з даним позовом до суду, яким просить виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із службової квартири другого поверху будівлі №10 по генеральному плану у військовому містечку № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 с. Бохоники Вінницького району Вінницької області без надання іншого жилого приміщення; вирішити питання по судових витратах.
В ході розгляду судом справи за клопотанням представника позивача ухвалою Вінницького районного суду від 25.03.2016 року залучено співвідповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та подано представником позивача позовну заяву до усіх відповідачів.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовних заявах.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник ОСОБА_4 , який представляє інтереси всіх трьох відповідачів, позовні вимоги не визнали. Суду надано письмові заперечення на позовну заяву (том 1 а.с. 29-35), відповідно до яких позовні вимоги вважають незаконними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, так як позивачем до позовної заяви не долучено жодного документу про підтвердження прав позивача на спірне житлове приміщення. Посилання позивача на те, що житлове приміщення знаходиться на його балансі не свідчить про те, що він є власником даного будинку та може звернутися до суду за захистом свого порушеного права власника будинку. На підставі ордера № 8/1 на право зайняття двох кімнат площею 28 метра квадратних в квартирі АДРЕСА_2 від 03.02.1998 року, виданого Квартирно-експлуатаційною частиною Васильківського району Прикарпатського воєнного округу, ОСОБА_1 в складі сім`ї з трьох чоловік (дружини ОСОБА_2 та сина ОСОБА_5 ) у 1998 році заселився в зазначене спірне приміщення, де безперервно проживає та зареєстрований по даний час. При цьому, після отримання спірного приміщення, відповідачем у ньому було проведено ремонт аби воно стало придатним для проживання.
Відповідачі визнають, що у 2002 році рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №473 від 21.03.2002 року ОСОБА_1 було видано ордер на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_3 на склад сім`ї з чотирьох осіб (дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_3 ), в якій вони були зареєстровані, яка була ними приватизована та вони продовжували проживати в квартирі АДРЕСА_4 . Весь цей час, тобто з 2002 року по сьогоднішній день, ОСОБА_1 добросовісно сплачує виставленні рахунки у тому числі КЕВ м. Вінниці, за проживання в квартирі військової частини НОМЕР_1 с. Бохоники, Вінницького району та за користування комунальними послугами.
Також пояснили, що отримана квартира у м. Вінниці була приватизована на всіх членів сім`ї і продана у зв`язку із необхідністю лікуванням пристарілих батьків, та також ними була куплена земельна ділянка у с. Агрономічне Вінницького району, на якій відповідачі сім`я ОСОБА_1 будується і будинок ще не закінчений будівництвом.
Крім того, з дозволу керівництва військової частини с. Бохоники, Вінницького району ОСОБА_1 після отримання квартири в м. Вінниця і її продажі продовжував проживати в квартирі військової частини с. Бохоники, Вінницького району, але письмово надати суду вказаний дозвіл керівництва ОСОБА_1 не може.
У військовій частині НОМЕР_1 с. Бохоники, Вінницького району в теперішній час ОСОБА_1 не працює, а дружина ОСОБА_2 продовжує працювати у цій військовій частині, але на квартирному обліку не перебуває.
Також представник відповідача надав суду заяву про застосування строку позовної давності, яку обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 проживає у спірному приміщенні з 2002 року, у той час як до суду з відповідним позовом про виселення позивач звернувся 22.10.2015 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності, керуючись вимогами ст. 267 ЦК України, ст. ст. 27, 31, 38 ЦПК України, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до ОСОБА_1 про виселення із другого поверху житлового приміщення № 10 по генеральному плану у військовому містечку № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення.
Представники третіх осіб військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 пояснили, що вони позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили задовольнити позовну заяву зі змінами та доповненнями до неї.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надав пояснення якими підтверджуються пояснення відповідачів та їх представника про обставини отримання квартир і проживання сім`ї ОСОБА_1 в квартирі військової частини с. Бохоники,
Вінницького району, де він проживає по сусідству з ними.
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третіх осіб, свідка та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що військова частина НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_4 є підрозділом і підпорядковується військовій частині НОМЕР_2 , що розташована в м. Васильків Київської області.
Відповідач ОСОБА_1 раніше проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Поруч з військовою частиною НОМЕР_1 розташоване житлове містечко, у якому розташовані чотири будинки, які згідно генерального плану рахуються за номерами 116/2, 116/6, 116/9, 116/10 та в 2006 році прийняті на баланс КЕВ м. Вінницяна підставі наказу начальника Західного територіального КЕУ № 9 від 13.02.2006 року (том 1 а.с. 185-187).
На період проходження військової служби, відповідач ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_5 був забезпечений житловим приміщенням (дві кімнати площею 28 кв.м.) в квартирі АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 43).
До 2006 року вказане житло перебувало у розпорядженні позивача, про що свідчить Державний акт на право користування землею №000193 від 1978 року та акту інвентаризації земель Міністерства оборони України від 1993 року (том 1 а.с. 188-196), з яких вбачається, що земельна ділянка площею 14,9 га, яка знаходиться в с. Бохоники Вінницького району Вінницької області, перебуває у постійному користуванні КЕВ м. Вінниці, тому і всі житлові і нежитлові будівлі, що знаходяться на даній земельній ділянці перебувають у розпорядженні позивача.
Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради (архівний витяг) від 21.03.2002 року № 473 «Про надання звільнених, незаселених квартир та часткові зміни в рішенні виконкому від 29.01.2002 року № 132, від 29.01.1990 року № 33, від 07.12.1994 року № 1082, 17.02.1977 року № 116, від 18.05.1993 року № 343, від 15.12.2000 року № 1817», відповідачу ОСОБА_1 видано ордер згідно з списками Вінницької квартирно-експлуатаційної частини району, Васильківської квартирно-експлуатаційної частини району (том 1 а.с.6).
Зокрема, відповідачу ОСОБА_1 згідно вказаного вище рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради було видано ордер на 3-х кімнатну квартиру по АДРЕСА_1 . Дана квартира була розподілена ОСОБА_1 на склад сім`ї 4 особи: ОСОБА_1 , дружина - ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_5 . Загальна площа квартири становить 71,8 кв.м.
Із пояснень відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні та згідно відміток у паспорті громадянина ОСОБА_1 (том 1 а.с. 245-246) суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 разом із сім`єю вселився у вказану вище 3-х кімнатну квартиру, прописався в ній з 02.04.2002 року та 17.09.2002 року дану квартиру було приватизовано відповідачем та членами його сім`ї. 15.12.2004 року відповідач ОСОБА_1 та члени його сім`ї були зняті з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та з 24.12.2004 року зареєстровані за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Бохоники, містечко в/ч в зв`язку з тим, що вказана квартира була ними продана по сімейних обставинах.
Із листа командира військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2014 року №7 вбачається, що при перевірці казарменно-житлового фонду було виявлено, що поруч із військовою частиною знаходиться житлове містечко, у якому розташовані чотири будинки, що згідно генерального плану рахуються номерами 116/2,116/6,116/9,116/10 та у 2005 році були передані на баланс КЕВ м. Вінниці. На даний момент у військовому містечку № НОМЕР_3 нараховується 11 квартир, в них проживають 6 сімей військовослужбовців, які безпосередньо проходять службу в військовій частині НОМЕР_1 , та ті, які втратили зв`язок з вказаною військовою частиною та ЗСУ, серед останніх перебуває і відповідач ОСОБА_1 (том 1 а.с.5).
Згідно довідки начальника КЕВ м. Вінниця від 24.04.2014 року № 1753, станом на 24.04.2014 року підполковник ОСОБА_1 у списках військовослужбовців, які перебувають на квартирному обліку в черзі на одержання житлових приміщень, у Вінницькому гарнізоні не перебуває (том 1 а.с.11).
Таким чином, з 2004 року відповідач ОСОБА_1 із дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 по теперішній час зареєстровані за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Бохоники, містечко в/ч та проживають у військовому містечку № НОМЕР_3 с. Бохоники, здійснює оплату за житлово-комунальні послуги, якими користується у даному приміщенні (том 1 а.с.63-73).
11.03.2014 року позивачем відповідачу було направлено попередження із вимогою про виселення із житлового приміщення на території закритого військового містечка в/ч НОМЕР_1 (с. Бохоники Вінницького району) (том 1 а.с.12).
Згідно з нормами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У своїх запереченнях на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 вказував на те, що фактично він у 1998 році заселився в зазначене спірне приміщення, де безперервно проживає та зареєстрований по даний час, проте доказів цьому він не надав.
Натомість матеріали справи вказують на те, що після отримання відповідачами в березні 2002 року 3-х кімнатної квартири в м. Вінниці, вони одразу ж були там зареєстровані та у вересні 2002 року дану квартиру приватизували, яку в подальшому продали і знялись з реєстрації з даної квартири та з 2004 року зареєстровані у спірному житловому приміщенні військової частини в с. Бохоники Вінницького району.
Належних доказів щодо правової підстави для реєстрації і проживання відповідачів у спірному приміщенні з 2004 року відповідачі суду не надали.
За поясненнями відповідачів суд встановив, що подружжям ОСОБА_1 і ОСОБА_2 після продажу квартири в м. Вінниці була придбана земельна ділянка в с. Агрономічне Вінницького району на якій побудовано будинок який не закінчений будівництвом.
Також суд вважає, що відповідачі не надали суду доказів безперервного проживання у спірному житловому приміщенні. На думку суду надані копії квитанцій про оплату за електроенергію не свідчать про безперервність проживання відповідачів у спірному приміщенні з 1998 року по теперішній час.
Крім того, копії роздавальних відомостей за липень-грудень 2005 року, січень 2006 року (том 1 а.с. 48-61) із зазначенням утримання із грошового забезпечення ОСОБА_1 за квартплату також не підтверджують безперервність проживання відповідачів у спірному приміщенні з 1998 року по теперішній час.
В судовому засіданні встановлено, що відомчі житлові будинки військового містечка № НОМЕР_3 , що розташовані за адресою: в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_4 , є власністю держави в особі Міністерства оборони України. Вказані будинки перебувають в оперативному управлінні, на балансі, експлуатуються і обслуговуються Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниці, що є установою, яка веде облік казарменно-житлового фонду та здійснює контроль за використанням житлового фонду та здійснює контроль за використанням житлового фонду Міністерства оборони України.
Судом встановлено та не оспорювалось сторонами в судовому засіданні, що будівля в якій проживають військовослужбовці, в тому числі і відповідачі по справі, не має належних правовстановлюючих документів, які визначають її статус та належність.
Не існує і документів, зокрема рішення органу місцевого самоврядування, які встановлюють статус будівлі, як гуртожитку, а тому не можна вважати, що вказана будівля є гуртожитком і на неї поширюються нормативні правила, які регулюють питання вселення та проживання у гуртожитках.
Згідно Правил внутрішнього розпорядку службової будівлі для тимчасового проживання, затверджених начальником КЕВ м. Вінниці 11.01.2012 року, житлова площа надається військовослужбовцям на час проходження служби в цьому населеному пункті рішенням квартирно-експлуатаційного органу за клопотанням командира військової частини; для прийняття рішення про надання житлової площі (кімнати, ліжко місця) командиром військової частини подається клопотання до квартирно-експлуатаційного органу на підставі рапорту.
Як було з`ясовано в ході розгляду справи, після отримання в 2002 році ОСОБА_1 3-х кімнатної квартири у м. Вінниці і її приватизації разом із членами своєї сім`ї, будь-яке рішення про надання квартири в спірній будівлі на території військової частини НОМЕР_1 в с. Бохоники Вінницького району сім`ї ОСОБА_1 , КЕВ м. Вінниці не приймало.
Суд також вважає, що усний дозвіл командира військової частини для проживання відповідачів у спірному приміщенні не є рішенням в розумінні закону та не містить жодних імперативних розпоряджень.
Слід звернути увагу, що безпосереднім нормативним актом, який регулює питання надання жилих приміщень військовослужбовцям є Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затверджена наказом Міноборони України від 30.11.2011 року № 737, яка встановлює підстави надання жилої площі не тільки в гуртожитках, а й в інших приміщеннях для проживання військовослужбовців (спеціально пристосованих казармах, переобладнаних будівлях і спорудах) і яка містить низку процедурних питань, які передують наданню житла чи навіть місця у казармі (перебування у списку рапортів, прийняття рішення про вселення, видача спеціального дозволу).
Після отримання відповідачами 3-х кімнатної квартири у м. Вінниці для постійного проживання та в подальшому продажу даної квартири, відповідачі вселились та зареєструвалися у спірне житлове приміщення на території військової частини в с. Бохоники Вінницького району без дотримання будь-яких процедур лише з усного дозволу командира військової частини, що на думку суду не є правомірним.
Сам по собі факт не оформлення юридичного статусу будівлі для тимчасового проживання військовослужбовців не дає права на безпідставне вселення в таку будівлю, не свідчить про правомірність проживання в ній та не є підставою для відмови у виселенні з цієї будівлі, оскільки в такому разі будь-яке проживання в такій будівлі є незаконне.
Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачі по справі самоправно, без рішення уповноваженого органу, вселились в квартиру другого поверху будівлі №10 по генеральному плану у військовому містечку № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 с. Бохоники Вінницького району Вінницької області, а тому підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по судовому збору підлягають стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 406,00 грн. з кожного.
Суд вважає, що позивачем не пропущено строку позовної давності звернення до суду з даним позовом, тому заява представника відповідачів про застосування пропуску строку позовної давності не підлягає до задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 116 ЖК УРСР, Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міноборони України від 30.11.2011 року № 737, ст. ст. 10, 11, 67-60, 88, 208, 209, 212 -215 ЦПК України, суд -
Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із квартири другого поверху будівлі №10 по генеральному плану у військовому містечку № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 с. Бохоники, Вінницького району, Вінницької області без надання іншого жилого приміщення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці судові витрати по судовому збору в сумі: 406 грн.00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці судові витрати по судовому збору в сумі: 406 грн.00 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці судові витрати по судовому збору в сумі: 406 грн.00 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: