Номер провадження 22-ц/788/2058/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

01 грудня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 жовтня 2007 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_3 кредит в сумі 32000 дол. США, а ОСОБА_3 зобовязався щомісячно повертати кредит у повному обсязі, в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, кожного місяця сплачувати проценти у розмірі 10,5% річних, але у будь-якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 16 жовтня 2028 року.

У забезпечення виконання кредитних зобовязань, 17 жовтня 2007 року банк уклав з ОСОБА_4 договір поруки №150528, а з ОСОБА_5 договір поруки №150531, відповідно до яких ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобовязались солідарно відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_3 усіх зобовязань, що виникають з кредитного договору № 0.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, у нього станом на 19 листопада 2015 року утворилася заборгованість за кредитом та процентами у розмірі 29163,40 дол. США та по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 19183,48 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів, як з солідарних боржників, на його користь.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17 жовтня 2007 року в сумі 29163,40 дол. США, що еквівалентно 697401 грн. 44 коп., яка складається з: 26319,23 дол. США заборгованість за кредитом, 2844,17 дол. США заборгованість по процентам, а також 19183,48 грн., що становить 5418,82 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 13764,66 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, що утворилась станом на 19 листопада 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 10748 грн. 77 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 суми боргу з повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в розмірі 29163 долари США 40 центів, а також суми боргу зі сплати пені в розмірі 19183 грн. 48 коп.

При цьому зазначає, що суд повинен був стягнути борг за кредитним договором в іноземній валюті, визначеній кредитним договором, без еквіваленту у гривні, оскільки АКІБ «УкрСиббанк», а в подальшому ПАТ «УкрСиббанк» мають ліцензію на здійснення валютних операцій.

Вказує, що суд безпідставно вважав поруку припиненою та дійшов до помилкового висновку про те, що відбулася зміна зобовязання без згоди поручителів, внаслідок чого збільшився обсяг їх відповідальності. Вважає, що поручителі погодились нести відповідальність за позичальника за кредитним договором, за умовами якого банк мав право збільшувати розмір кредитної ставки, вони були обізнані про ці умови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_3, які проти скарги заперечували, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0 (том 1, а.с. 6-16).

Відповідно до умов цього договору, банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 32000 дол. США, а ОСОБА_3 зобовязався повернути кредит в іноземній валюті та сплатити проценти за його користування шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 320 дол. США (п.1.2.2). За використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлена в розмірі 10,5 % річних, а по закінченню 30 календарних днів з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.10.2 договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п.10.2 даного договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому періоді.

Сторони також домовились, що умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п.10.2 договору (п.1.3).

В п.10.2 договору передбачені обставини, у разі настання яких банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, а також визначили порядок такої зміни.

Крім того, п.5.3 договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 12 (том 1, а.с. 6-16).

17 жовтня 2007 року ОСОБА_4 до АКІБ «УкрСиббанк» подана заява про надання згоди на укладання її чоловіком - ОСОБА_3 кредитного договору, а також можливих додаткових угод по кредитному договору від 17 жовтня 2007 року, укладеному між банком та ОСОБА_3 (том 1, а.с. 181).

У забезпечення виконання кредитних зобовязань, 17 жовтня 2007 року банк уклав з ОСОБА_4 договір поруки №150528, а з ОСОБА_5 договір поруки №150531, відповідно до умов яких ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобовязались солідарно відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_3 усіх зобовязань, що виникають з кредитного договору № 0.

Відповідно до п.п.2.1 п.2 договорів поруки від 17 жовтня 2007 року, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін ( том 1, а.с. 17-19, 20-22).

Як вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2007 року банк уклав з ОСОБА_3 додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою до кредитного договору внесені зміни та доповнення. Зокрема, п. 10.2 кредитного договору був доповнений новим абзацом такого змісту: у випадках настання обставин:

-передбачених п.п. «а», «б» п.10.2 договору- процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної ставки , що діє відповідно до п.1.3.1 договору;

-передбачених п.п. «в» п.10.2 договору - процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10% для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5% для кредитів в іноземній валюті, відповідно до ставки , що діє згідно з п. 1.3.1 договору;

-передбачених п.п. «г» п.10.2 договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування (том 1, а.с. 135).

Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов'язань позичальник не виконав, внаслідок чого станом на 19 листопада 2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 0 від 17 жовтня 2007 року становить: 29163,40 дол. США, що еквівалентно 697401 грн. 44 коп. (26319,23 дол. США заборгованість за кредитом, 2844,17 дол. США заборгованість за процентами), а також 19183,48 грн. заборгованість зі сплати пені (5418,82 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 13764,66 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами) (а.с. 23-32).

02 вересня 2015 року банк надіслав відповідачам досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості, однак вимоги банку залишилися відповідачами не виконані (том 1, а.с. 42-58).

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за укладеним кредитним договором належним чином не виконує, а тому права банка є порушеними і підлягають захисту шляхом стягнення з цього відповідача заборгованості за кредитом, процентами та пені. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до поручителів, суд виходив з того, що порука припинилась, оскільки між банком та ОСОБА_3 без згоди поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була укладена додаткова угода №1 від 17 жовтня 2007 року до кредитного договору, якою змінені умови основного зобов'язання і збільшено обсяг відповідальності поручителів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачами, ОСОБА_3 не виконує своїх зобовязань перед банком, внаслідок цього у нього утворилась заборгованість в розмірі 29163,40 дол. США та в розмірі 19183,48 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Частиною 1 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності поручителя не збільшується, його згода не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України.

Отже, виходячи з результатів аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Зі змісту додаткової угоди № 1 від 17 жовтня 2007 року до кредитного договору вбачається, що до основного зобовязання без згоди поручителів, в порядку, передбаченому п.п. 2.1 п.2 договорів поруки, були внесені зміни, які призвели до збільшення обсягу їх відповідальності.

Зокрема, в пункті 10.2 додаткової угоди передбачено право банку на збільшення процентної ставки за користування кредитом, а також визначений порядок такої зміни, що не було передбачено в основному договорі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до основного зобовязання без згоди поручителів внесені зміни, зокрема змінені розміри процентної ставки, які тягнуть збільшення обсягу відповідальності поручителів, що дає підстави вважати поруку припиненою.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість має бути стягнута і з поручителів, оскільки вони погодились нести відповідальність за позичальника за кредитним договором, за умовами якого банк мав право збільшувати розмір кредитної ставки і вони були обізнані про ці умови, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Згідно зі ст. 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність», кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Як передбачено ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет), операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Крім того, Національним банком України на виконання положень ст. 11 Декрету прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483.

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до розяснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, ч.3 ст. 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст. 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст. 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» пред'явило позов про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Враховуючи, що в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті, а також те, що АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «УкрСиббанк» мають відповідні ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями (том 1, а.с. 264-271), вимоги апеляційної скарги про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті є обґрунтованими.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні з виключенням з його резолютивної частини вказівки на гривневий еквівалент суми боргу з повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом: «що еквівалентно 697401 грн. 44 коп.».

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2016 року змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення вказівку на гривневий еквівалент суми боргу з повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом: «що еквівалентно 697401 грн. 44 коп.».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді -