АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3841/16 Справа № 183/5423/15 Головуючий у 1 й інстанції - Дубовенко І. Г. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

27 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Сахарова Д.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 9 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.02.2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / а. с. 99-102 /.

Зазначеним рішенням суду від 09.02.2016 року ОСОБА_2 відмовлено в його позовних вимогах до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя / а. с. 73-77 /.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 і відповідачка ОСОБА_3 знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 07.03.1992 року, який розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.03.2013 року / а. с. 6,7 /.

Звернувшись до суду позивач в своєму позові посилається на те, що у сторін на праві спільної сумісної власності є майно, яке було придбано ними під час шлюбу та яке позивач просив поділити в натурі, а саме:

- кухонний гарнітур, вартістю 1500 грн.;

- насосна станція, вартістю 1000 грн.;

- диван кутовий великий, вартістю 4000 грн.;

- кондиціонер «RAINFORD», вартістю 1600,72 грн.;

- ковролін червоний 6х4м, вартістю 2200 грн.;

- ковролін 3,3х3м, вартістю 1200 грн.;

- кухонний м'який куток, вартістю 700 грн.;

- газова піч 4-х конфорна з духовою шафою, вартістю 1000 грн.;

- холодильник-морозильник «Indesit R 27G», вартістю 1500 грн.;

- пральна машина напівавтоматична «Saturn», вартістю 900 грн.;

- спальний гарнітур, вартістю 4000 грн.;

- тумба під телевізор, вартістю 800 грн.;

- музичний центр «Panasonic», вартістю 600 грн.;

- диван 2х спальний, вартістю 2000 грн.;

- витяжка, вартістю 500 грн.;

- комп'ютерний стіл СУ-3, вартістю 630 грн.;

- килим 2,4х1,4 м, вартістю 1000 грн.;

- палас 4,7х3м, вартістю 1500 грн.;

- доріжка 2,85х1,8м, вартістю 600 грн.;

- палас зелений 2,95х3,6м, вартістю 1000 грн. / а. с. 2-5 /.

В підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 надав суду: копію товарного чеку № 48 з якого вбачається, що 26.01.2007 року придбано стіл комп'ютерний за 630 грн.; копію видатної накладної № 809, згідно якої 11.03.2008 року ОСОБА_2 придбав у кредит кондиціонер «RAINFORD» за 1600,72 грн. / а. с. 10, 11 зворот /. Також, позивач надав: копію гарантійного талону на музичний центр «Panasonic АК200», який придбано 27.11.2003 року; копію сервісного сертифікату на холодильник-морозильник «Indesit R 27G», який придбано 05.12.2003 року / а. с. 8, 9 /.

Відповідачка проти позову заперечувала, посилаючись на те, що дійсно таке майно було придбано під час шлюбу, але з його оцінкою не погоджується, оскільки позивач не надав належних доказів щодо його вартості ні на період його придбання, ні на теперішній час, а з урахуванням зносу цих речей, частина яких поламана, - вартість їх позивачем завищена / а. с. 60, 61-63 /.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, - що неодноразово роз'яснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Справа досить тривалий час знаходилася в провадженні суду першої інстанції і за клопотанням позивача, йому надавався час для подачі клопотання щодо проведення товарознавчої експертизи з метою визначення вартості спірного майна, але потім позивач відмовився від проведення експертизи посилаючись на свій матеріальний стан та вважаючи, що таку експертизу повинна проводити відповідачка, оскільки вона не погоджується з оцінкою майна / а. с. 62-63,66-67 /.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Виходячи з наведеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що зазначене позивачем майно є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до вимог ст. 71 СК України - майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно роз'яснень, викладених в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Також, згідно п. 22 цього Пленуму, роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Однак, під час розгляду справи в суді першої інстанції, сторонам неодноразово було роз'яснено вимоги ст. ст. 10, 11, 60, 143, 146 ЦПК України, але доказів дійсної вартості спільного майна суду надано не було, що позбавило суд першої інстанції провести поділ спільного майна в натурі, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно ст. ст.10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає позовні вимоги в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України - обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

При вище викладених обставинах справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки належних та допустимих доказів по справі, в підтвердження своїх позовних вимог, позивачем надано не було, тобто позивачем не надано доказів, зокрема, щодо вартості спірного майна та його стану на час розгляду справи, які є необхідними при поділі спірного майна в натурі, про що ОСОБА_2 просив суд.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 9 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: