Справа № 163/1622/16-ц
Провадження № 2/163/254/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2016 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участю секретаря Семенюк К.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання,-

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2016 року позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, додаткових витрат на навчання дітей та аліментів за минулий час.

Свій позов мотивує тим, з травня 1994 року по вересень 2012 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2. Під час перебування у шлюбі у них народилися доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Останні на даний час є повнолітніми, та навчаються у Львівському національному аграрному університеті на денній формі навчання. Згідно договорів про навчання у вказаному закладі, нею було здійснено оплату за навчання ОСОБА_3 в сумі 15100 гривень та ОСОБА_4 в сумі 13920 гривень. Вказує, що доньки проживають з нею та перебувають на її повному утриманні. Відповідач, який має постійний дохід, так як отримує пенсію, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. У зв'язку із наведеним просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання доньок, які продовжують навчання, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, на весь період навчання, до досягнення доньками 23 років; стягнути з відповідача в її користь додаткові витрати на навчання дітей в розмірі ? витрат на навчання; стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку за минулий період, а саме з червня 2013 року по дату подання позову.

Ухвалою суду від 15 липня 2016 року залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у ньому, при цьому внесла уточнення лише з приводу стягнення з відповідача в її користь додаткових витрат на навчання дітей в розмірі ? фактично понесених нею витрат навчання згідно договорів.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на повнолітніх дітей, в іншій частині позовних вимог просив відмовити.

ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 травня 1994 року, який було розірвано рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 19 вересня 2012 року (а.с. 5).

Під час перебування у шлюбі у них народилися доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час є повнолітніми (а.с. 6).

Листом Львівського національного аграрного університету за вих. №01-24-08-727 від 11.08.2016 року доводиться та обставина, що ОСОБА_4 на даний час є студенткою Львівського національного аграрного університету.

Разом з тим, з вищевказаного листа вбачається, що ОСОБА_3 навчалася в Львівському національному аграрному університеті з 01.09.2014 року по 31.05.2016 року.

Таким чином, доводи позивача про те, що ОСОБА_3 є на даний час студенткою Львівського національного аграрного університету не знаходять свого підтвердження.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

За змістом ст. 29 ЦПК України та ст. 30 ЦК України особа з досягненням 18 річного віку набуває здатності особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

Статтею 45 ЦПК України передбачено право фізичної особи у випадках встановлених законом звертатися до суду про захист прав та інтересів інших осіб та брати участь у цих справах.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 ЦПК України та ч.3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка та син. За змістом вищезазначених статей, ОСОБА_1 мала право звернутися з даним позовом до суду, оскільки та обставина, що діти проживають разом із матір'ю не заперечувалася відповідачем. Однак, такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_3, а з врахуванням того, що останні є дієздатними, то аліменти мають бути стягнуті на їх користь, а не на користь інших осіб.

Аналогічного висновку дійшла Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 08.06.2016 року у справі №285/2898/15-ц.

При цьому суд вважає необґрунтованими вимоги позивача з приводу стягнення з відповідача в її користь додаткових витрат на навчання дітей в розмірі ? фактично понесених нею витрат, згідно договорів про навчання, підготовку, перепідготовку у Львівському національному аграрному університеті №479 та №339, з огляду на наступне.

Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим вищевказаною статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Вказаного висновку дійшла Судова палата в цивільних справах ВСУ у своїй постанові від 24 лютого 2016 року №6-1296цс15.

Також суд вважає безпідставними вимоги позивача, щодо стягнення аліментів за минулий період, а саме з червня 2013 року по дату подання позову.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Однак позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та ухилення останнього від їх сплати, та посилання позивача на ст. 194 СК України, щодо обґрунтування вимог про стягнення аліментів за минулий період є безпідставними, оскільки зазначена стаття передбачає стягнення аліментів за минулий час за виконавчим листом.

В минулому позивач з позовом про стягнення аліментів не зверталась, відповідно судових рішень про стягнення з відповідача аліментів на її користь приймалось. Вказана обставина позивачем не спростовувалась і в судовому засіданні.

Крім цього, в обґрунтування заперечень щодо ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги на утримання доньок, останнім надано оригінали фіскальних чеків, якими стверджується добровільна сплата аліментів позивачці у період з жовтня 2012 року по вересень 2013 року.

Керуючись статтями 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі статтей 185, 194, 199 СК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду Павлусь О.С.