АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 610/1682/16-ц Головуючий суддя І інстанції Стригуненко В. М.
Провадження № 22-ц/790/6019/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Малінської С.М.,

суддів : Швецової Л.А., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Муц Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 09 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа Балаклійська міська рада Харківської області, про визнання такими, що втратили право користування житлом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 рок ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа Балаклійська міська рада Харківської області, про визнання такими, що втратили право користування житлом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16 лютого 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету від 12 січня 2000 року Балаклійською міською радою Харківської області на склад сімї з одного чоловіка йому був виданий ордер на вселення в квартиру № 48 будинку № 11 на пл. Ростовцева в м. Балаклія Харківської області. З середини 2013 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 забрали свої речі і виїхали з квартири в інше місце проживання, яке йому невідоме, з того часу в квартирі вони більше не зявлялися. Даною квартирою вони не цікавляться, ремонтом, оплатою комунальних послуг не займаються. Позивач є пенсіонером і не може самостійно нести витрати за не проживаючих у житлі відповідачів, внаслідок їхньої реєстрації не може отримати комунальну субсидію. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають.

Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 09 червня 2016 року позов задоволено повністю; визнано ОСОБА_1 і ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 09 червня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 09.06.2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог щодо нього та його сина.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 1 ч. 1 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 213, ч. 1 ст. 214 ЦПК України, ст. ст. 71,72, 116 Житлового Кодексу України, ст. ст. 29, 156, 405 Цивільного Кодексу України.

Апелянт зазначає, що при винесені оскаржуваного рішення та при розгляді заяви про перегляд заочного рішення судом не досліджено належним чином та не надано правову оцінку обставинам справи.

На підтвердження сплати комунальних послуг ОСОБА_1 були надані оригінали квитанцій для огляду у судове засідання 12.08.2016 року, що спростовує доводи суду щодо втрати інтересу та не прийняття ним участі у сплаті комунальних послуг, цей висновок повністю протирічить наданим доказам.

Вказує на те, що його робота носить розїздний характер та він не може знаходитись кожного дня за вказаною адресою, часто знаходиться у відрядженнях, з огляду на те, що приїжджає додому лише увечері, та має небагато речей, частина яких знаходиться у матері, з сусідами практично не бачиться. При цьому депутат міської ради при складанні акту обстеження житла наголосив, що саме на час його виходу у квартирі перебував лише позивач.

Апелянт зазначає, що саме ним проводилась сплата комунальних послуг за всю квартиру по кількості прописаних в ній осіб, здійснює догляд за квартирою. Позивач ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ч. 2 ст. 29, ст. 405 ЦК України, ч .ч. 2, 3 ст. 160 СК України, дійшов висновку, що відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 без поважних причин не проживають у зазначеній квартирі значно більше 6-ти місяців втратили зв'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР втрачають право на користування цим житлом.

Колегія суддів із вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 16 лютого 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету від 12 січня 2000 року Балаклійською міською радою Харківської області на склад сімї з одного чоловіка йому був виданий ордер на вселення в квартиру № 48 будинку № 11 на пл. Ростовцева в м. Балаклія Харківської області. (а.с. 12-14).

За відомостями адресно-довідкового бюро ГУДМС України в Харківській області ОСОБА_1 (зять позивача) з 22.03.2006 року, ОСОБА_3 (онук позивача) з 27.11.2014 року зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно довідки КП БРР «Балаклійський Житлокомунсервіс» ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкають в м. Балаклія по пл. Ростовцева, б. 11, кв. 48. (а.с. 9, 10, 15).

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла 14 років вільно обирає собі місце проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК України передбачено визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи із вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців без поважних причин.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи на підставі рішення виконавчого комітету від 12 січня 2000 року Балаклійською міською радою Харківської області на склад сімї з одного чоловіка ОСОБА_2 було видано ордер на вселення в квартиру № 48 будинку № 11 на пл. Ростовцева в м. Балаклія Харківської області, при цьому він не є власником квартири, а тому норма ст. 156 ЖК України, яка визначає права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири), на яку послався в рішенні суд, у даному випадку до спірних правовідносин, які склалися між сторонами, не застосовується.

Колегія суддів не приймає в якості в якості належного доказу по справі акти - обстеження від 01.04.2016 року і 13.05.2016 року, складених депутатом Балаклійської міської ради Харківської області ОСОБА_4 за участі свідків-сусідів про те, що позивач ОСОБА_2 проживає у вказаній квартирі один, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за даною адресою не проживають, оскільки той факт, що відповідачі були відсутні за спірною адресою в момент його складання 01 квітня 2016 року не вказує на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 взагалі відсутні за вказаною адресою в інший час та не проживають в квартирі більше шести місяців. (а.с. 16). В акті-обстеженні від 13 травня 2016 року зазначено, що в приміщенні квартири АДРЕСА_2, мешкає ОСОБА_2, другі мешканці в даній квартирі не мешкають, проте які саме інші мешканці не проживають в спірній квартирі в акті не конкретизовано, їхні прізвища не зазначено, що не підтверджує відсутність в житлі відповідачів понад шість місяців без поважних причин. (а.с. 51).

До показань свідків-сусідів про те, що в квартирі № 48 проживає лише позивач, а інші особи в ній не проживають, суд ставиться критично, оскільки ОСОБА_1 вказував на те, що часто знаходиться у відрядженнях по роботі, повертається додому пізно увечері, тому із сусідами практично не бачиться, особистих речей має мало, частина яких знаходиться в квартирі у його матері.

Крім того, висновки суду першої інстанції про те, що відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 без поважних причин не проживають у зазначеній квартирі значно більше 6-ти місяців, втратили зв'язок і зацікавленість до вказаного житла та обставини, викладені у позові, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Як вбачається з матеріалів справи, за заявою ОСОБА_1 від 12.03.2013 року (вх. № 24) КП БРР з огляду на неплатоспроможність ОСОБА_2 та наявності великої заборгованості було переоформлено особовий рахунок № 3237 на імя ОСОБА_1, також було укладено договір № 8301 про надання послуг з централізованого опалення» від 14.05.2013 року та договір № 3237 від 08.08.2014 року «Про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій», переукладено договір на його імя з КП БРР «Балаклійські теплові мережі» № 2671 від 14.05.2016 року. (а.с. 86-92).

Відповідно до доданих до матеріалів справи копій квитанцій КП БРР «Балаклійський Житлокомунсервіс», КП БРР «Балаклійські теплові мережі» на його імя за період з квітня 2013 по квітень 2016 року ОСОБА_1 здійснював оплату комунальних послуг за теплопостачання, квартплату та інш. (а.с. 93-98).

Таким чином, суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки всім доказам у справі та ухвалив рішення з порушенням норм ст. ст. 213, 214 ЦПК України та норм матеріального права.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норами матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п. 6, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» ставка за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір встановлюється в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної платиСт. 8 Закону України № 80-VIIІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01 січня 2016 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1378 грн., судовий збір, що сплачений в суді першої інстанції, - 551 грн. 20 коп. (1378 грн. * 0,4). До суду апеляційної інстанції за розгляд апеляційної скарги апелянт сплатив 606 гривні 32 копійки (551,20 грн.*1,1).

Оскільки апеляційна скарга задоволена, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір в розмірі 606 (шістсот шість) гривень 32 копійки, який був сплачений за подання апеляційної скарги (а.с. 111).

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п. п.1, 4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 09 червня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - Балаклійська міська рада Харківської області, про визнання такими, що втратили право користування житлом, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 606 (шістсот шість) гривень 32 копійки за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: