Справа № 202/1687/16-ц
Провадження № 2/202/1216/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 березня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Мороза В.П.

при секретарі - Овечко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, третя особа державний нотаріус Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, про визнання договору про поділ спадщини недійсним, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що він разом із ОСОБА_8 13.09.2005 року в рівних частках придбали будівлю офісу, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, 8, розташовану на земельній ділянці площею 0,1 га, яка також на праві власності належала позивачу і ОСОБА_9 В січні 2012 року за усною домовленістю позивач придбав за 180 000 доларів США у ОСОБА_10 його частину у вищезазначеній будівлі і земельній ділянці. Оскільки 08.02.2012 року ОСОБА_8 раптово помер, то позивач не встигнув оформити своє право власності на вказані обєкти нерухомості, тому звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- Визнати договір про поділ спадщини, посвідчений 26.07.2013 року державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, реєстровий № 1-1703, недійсним в частині, що стосується будівлі офісу, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, 8 (в новій адресній редакції вул. ОСОБА_11) і земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :03:291:0001, розташованої за тією ж адресою.

- Визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на домоволодіння, розташоване за адресою м Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, 8 (в новій адресній редакції вул. ОСОБА_11), що складається з: літ. А-1, А1-2, а-1 - житловий будинок: поз. 1-7, 9-11, 1-22 (загальною площею 330,7 кв.м., житловою площею 150,7 кв.м.), літ. а, а1 - ганок, літ. Е - сарай, літ. Д, Ж - гаражі, №№ 1-8 огорожі, І - мостіння.

- Визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :03:291:0001, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, 8 (в новій адресній редакції вул. ОСОБА_11) з категорією цільового призначення: «землі житлової та громадської забудови», вид (розділ КВЦПЗ) цільового призначення: «02. землі житлової забудови».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, фактичні обставини справи підтвердила.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, у судове засідання не зявилися, про час і місце були повідомлені належним чином, поважних причин неявки суду не представили.

Третя особа Державний нотаріус Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 у у судове засідання не зявилася, про час і місце була повідомлена належним чином, поважних причин неявки суду не представила.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже суд розглядає справу за наявними в ній доказами.

Судом встановлено наступне.

На підставі договору купівлі-продажу будівлі офісу, укладеного між продавцем ОСОБА_3 і покупцями ОСОБА_1 і ОСОБА_8, посвідченого 13.09.2005 року державним нотаріусом Першої ДДНК, реєстровий номер 4-3165, останні придбали в рівних частинах будівлю офісу, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 8, який складається з літ. А-1, А1-2, а-1 - житловий будинок: поз. 1-7, 9-11, 1-22 (загальною площею 330,7 кв.м., житловою площею 150,7 кв.м.), літ. а, а1 - ганок, літ. Е - сарай, літ. Д, Ж - гаражі, №№ 1-8 огорожі, І - мостіння.

Вказана будівля розташована на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер :03:291:0001, яка належить в рівних частках ОСОБА_1 і ОСОБА_9, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 544399 від 17.05.2006 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за номером 52. Цільове призначення вказаної земельної ділянки - розміщення і обслуговування нежитлових будівель і споруд.

Інша частина земельної ділянки, яка призначена для обслуговування нежитлових будівель і споруд, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 8, площею 0,2513 га, кадастровий номер :03:291:0009, передана позивачу ОСОБА_1 і ОСОБА_9 в оренду, що підтверджується договором оренди землі від 18.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_12, реєстровий номер 3795.

Судом встановлено, що в січні 2012 року позивач ОСОБА_1 і ОСОБА_8 уклали усну угоду, за якою ОСОБА_8 продав ОСОБА_1 за 180 000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату подання позову складає 4 230 360,00 грн, свої частки у будівлі офісу і у земельній ділянці, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 8. Передача грошей відбулася при свідках ОСОБА_2 і ОСОБА_13

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 підтвердив вищезазначений факт, вказавши, що дійсно ОСОБА_8 продав ОСОБА_1 свої частки у названих обєктах нерухомості, отримавши від останнього 180 000 доларів США. Відповідач ОСОБА_2 також підтвердила вищезазначене.

Крім того судом встановлено, що у підтвердження виконання вказаної угоди свідчить той факт, що після смерті ОСОБА_8 жоден з його спадкоємців не брав участь в оплаті комунальних послуг (електроенергія, газ, водопостачання та водовідведення в вищевказаному домоволодінні), а також не вносив орендну плату згідно з договором оренди землі № 3795 від 18.05.2006 року за розташовану поруч з домоволодінням орендовану земельну ділянку площею 0.2513 га, кадастровий номер :03:291:0009.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати належне йому майно і відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов'язкових платежів.

Також наявними в матеріалах справи копіями квитанцій підтверджено, що з лютого 2012 року по березень 2016 року позивач самостійно сплатив платежі по орендній платі за землю на загальну суму 275358,32 грн, за електроенергію - 89127,75 грн, за газ - 49851,16 грн, за водопостачання та водовідведення - 7379,32 грн.

При цьому ОСОБА_4 своєю заявою від 15.08.2013 року відмовилась від права оренди земельної ділянки за договором оренди землі № 3795 від 18.05.2006 року, площею 0.2513 га, кадастровий номер :03:291:0009. Її заява посвідчена приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_15, реєстровий номер 1202.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Підставою недійсності правочину, згідно ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України, які передбачають, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з вимог ст. 218 ЦК України правочин, для якого законом встановлена його недійсність, у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, у разі спору може бути визнаний дійсним.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що коли сторони домовились про усі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний дійсним. У цьому разі наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається.

Як встановив суд, 08.02.2012 року ОСОБА_8 раптово помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 438529 від 10.02.2012 року.

При цьому з прийняттям ЦК України у 2003 році, реєстрація прав власності на нерухоме майно стала обов'язковою, що передбачено ч. 1 ст. 182 ЦК України. Без реєстрації права власності на нерухоме майно держава Україна не визнає такого права.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частина 2 вказаної статті встановлює, що державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Аналогічні норми закону містяться в ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, відповідно до наведених норм чинного законодавства право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації.

Аналізуючи норми діючого законодавства України та обставини справи, суд приймає до уваги доводи позивача, що внаслідок раптової смерті ОСОБА_8, позивач з незалежних від нього причин не встигнув оформити за собою право власності за угодою, укладеною між ним і померлим ОСОБА_8 на його частку у будівлі офісу і частку у земельній ділянці, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 8, хоча при цьому виконання договору відбулося, були передані кошти, позивач прийняв майно і у період з лютого 2012 року по березень 2016 року сплачував комунальні платежі, спадкоємці після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в утриманні спірного майна участі не приймали.

З огляду на викладене до ОСОБА_1 перейшло право власності на ? частину будівлі офісу, що раніше належала ОСОБА_9, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 8, який складається з літ. А-1, А1-2, а-1 - житловий будинок: поз. 1-7, 9-11, 1-22 (загальною площею 330,7 кв.м., житловою площею 150,7 кв.м.), літ. а, а1 - ганок, літ. Е - сарай, літ. Д, Ж - гаражі, №№ 1-8 огорожі, І мостіння, а також на ? частину земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :03:291:0001, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, 8.

Крім того, судом встановлено, що згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2013 року, яке набрало чинності 27.08.2013 року, будівля літ. А-1 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 8, є житловим будинком. Цим рішенням було встановлено коло спадкоємців після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а також визнано за ОСОБА_1 право власності на ? ідеальної частки домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 8, яке складається з літ. А-1, А1-2, а-1 - житловий будинок: поз. 1-7, 9-11, 1-22 (загальною площею 330,7 кв.м., житловою площею 150,7 кв.м.), літ. а, а1 - ганок, літ. Е - сарай, літ. Д, Ж - гаражі, №№ 1-8 огорожі, І - мостіння. Отже, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, зазначений факт, що будівля за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 8 є житловим будинком, є преюдиційно встановленим і не підлягає доказуванню.

Також судом встановлено, що відповідно до договору про поділ спадщини від 26.07.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, реєстровий номер 1-1703, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, в рівних частках по 1/3 частині кожному поділили спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_8 До складу спадщини увійшли зокрема частка будівлі офісу, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 8 і частка земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :03:291:0001, яка надана для розміщення та обслуговування нежитлових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 8. Згідно зазначеного договору вище перелічені обєкти нерухомості перейшли у спадщину до ОСОБА_3

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджується приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ст. 321 ГК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи викладене, а також те, що на момент укладання договору про поділ спадщини від 26.07.2013 року власником частки будівлі офісу, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 8 і частки земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :03:291:0001, яка надана для розміщення та обслуговування нежитлових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 8, був позивач ОСОБА_1, то вимога про скасування вказаного договору про поділ спадщини від 26.07.2013 року підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості заявленого позову та наявності підстав для визнання недійсним договору про поділ спадщини від 26.07.2013 року та визнання за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 8 і земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :03:291:0001, а тому позов стосовно права власності на вказані домоволодіння та земельну ділянку підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно рішення Жовтневого районного суду від 20.02.2006 по справі № 2-969/06 ця земельна ділянка належить за цільовим призначенням до категорії «землі житлової та громадської забудови». Цей факт є преюдиційно встановленим і не підлягає доказуванню, як і те, що будинок є житловим.

Згідно з діючою Класифікацією видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ), затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 (п. 1.4) вид цільового призначення земельної ділянки характеризується зокрема типом забудови. Оскільки на зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок, індивідуальні гаражі та господарські будівлі вид (розділ КВЦПЗ) цільового призначення цієї земельної ділянки: «02. землі житлової забудови». Згідно п. 5 ст. 20 Земельного Кодексу України вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (тобто підрозділ розділу коду КВЦПЗ) визначає власник, тому позов підлягає задоволенню і в цій частині.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, третя особа державний нотаріус Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, про визнання договору про поділ спадщини недійсним, визнання права власності - задовольнити в повному обсязі.

Визнати договір про поділ спадщини, посвідчений 26.07.2013 року державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, реєстровий № 1-1703, недійсним в частині, що стосується будівлі офісу, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, 8 (в новій адресній редакції вул. ОСОБА_11) і земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :03:291:0001, розташованої за тією ж адресою.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на домоволодіння, розташоване за адресою м Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, 8 (в новій адресній редакції вул. ОСОБА_11), що складається з: літ. А-1, А1-2, а-1 - житловий будинок: поз. 1-7, 9-11, 1-22 (загальною площею 330,7 кв.м., житловою площею 150,7 кв.м.), літ. а, а1 - ганок, літ. Е - сарай, літ. Д, Ж - гаражі, №№ 1-8 огорожі, І - мостіння.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :03:291:0001, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, 8 (в новій адресній редакції вул. ОСОБА_11) з категорією цільового призначення: «землі житлової та громадської забудови», вид (розділ КВЦПЗ) цільового призначення: «02. землі житлової забудови».

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, солідарно на користь ОСОБА_1 6890,00 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Суддя: В.П. Мороз