Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/4318/16-ц

Провадження № 2/185/2582/16

15 червня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючий суддя - Бабій С. О.,

при секретарі судового засідання Шмик К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2016 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є спадкоємцем за законом всього майна померлої 18.09.2015 ОСОБА_3. Після смерті останньої відкрилася спадщина, що складається з будівлі торгівельного комплексу, що розташована: вул. Дніпровська, 400а, м. Павлоград, Дніпропетровська область, проте в досудовому порядку немає можливості оформити спадкові права оскільки відсутня державна реєстрація права власності, тому просять визнати право власності на спадкове майно.

Позивачі у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за наявними матеріалами справи за їх відсутності, наполягали на задоволенні позову.

Відповідач у судове засідання не зявився, покладався при вирішенні спору на розсуд суду..

Перевіривши матеріали справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

18 вересня 2015 року померла ОСОБА_3.

Після її смерті відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на її майно, в тому числі на будівлю торгівельного комплексу, розташованого по вул. Дніпровській, 400 а, м. Павлоград Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2015 р. у справі № 904/1174/15.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_1 є чоловіком померлої ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІV-КИ № 308674. ОСОБА_2 є сином померлої ОСОБА_3, що підтверджується його свідоцтвом про народження серії І-КИ № 407804. Таким чином, позивачі є спадкоємцями першої черги за законом на майно померлої.

Ч. 1 ст. 1268 ЦК України визначає право спадкоємця за заповітом чи за законом на прийняття спадщини або її неприйняття. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Позивачі у встановлений законодавством строк звернулися до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори в Дніпропетровській області з відповідними заявами про прийняття спадщини, про що свідчить лист-відповідь Першої Павлоградської державної нотаріальної контори в Дніпропетровській області від 31.03.2016 р. за № 1230/02-14.

Оскільки заяви про прийняття спадщини за законом до майна померлої 18 вересня 2015 року ОСОБА_3 були своєчасно подані позивачами до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, то відповідно до положень ст. 1268 ЦК України, вони вважаються такими, що спадщину прийняли.

Однак, у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на 1/2 частку спільного майна подружжя та свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку будівлі торгівельного комплексу по вул. Дніпровській 400а, та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частки будівлі торгівельного комплексу по вул. Дніпровській 400а, нотаріусом було відмовлено, оскільки померла за життя не зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно своє право власності на це нерухоме майно.

Відповідно до ОСОБА_4 Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності на будівлю торгівельного комплексу по вул. Дніпровській, 400а в м. Павлограді Дніпропетровської області належало померлій на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2015 р. у справі № 904/1174/15.

Крім того, здати в експлуатацію будівлю торгівельного комплексу по вул. Дніпровській, 400 а в м. Павлоград і зареєструвати на нього право власності померла не встигла.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, на підставі вище викладеного суд доходить висновку, що позивачу ОСОБА_1 належить право власності на 1/2 частку зазначеного вище обєкта нерухомого майна як частка спільного сумісного майна подружжя, та 1/4 частка вказаного обєкта в порядку спадкування за законом після померлої дружини.

Крім того, позивачу ОСОБА_2 належить право власності на 1/4 частку зазначеної будівлі в порядку спадкування за законом після померлої матері.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 392, 1218, 1233, 1236 Цивільного кодексу України, 3, 11, 60, 61, 174, 212-214, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будівлі торгівельного комплексу по вул. Дніпровській, 400а в м. Павлограді Дніпропетровської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку будівлі торгівельного комплексу по вул. Дніпровській, 400а в м. Павлограді Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після померлої 18 вересня 2015 року дружини, ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_5, право власності на 1/4 частку будівлі торгівельного комплексу по вул. Дніпровській, 400а в м. Павлограді Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після померлої 18 вересня 2015 року матері, ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя С. О. Бабій