Справа № 487/5182/16-ц
Провадження № 2/487/2554/16
РІШЕННЯ

Іменем України

01.12.2016 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.

із секретарем Уманським І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 6 грудня 2015 року померла його бабуся ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Він є спадкоємцем померлої ОСОБА_4 за заповітом, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 04.08.2016 року він отримав на своє ім*я свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/9 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок №37, що розташованй в м. Миколаєві, вул. Богородична (раніше вул. Пролетарська) та належав ОСОБА_4 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.09.1997 року, справа №2-2 1997 р. Однак нотаріусом було відмовлено позивачу в оформленні спадкових прав на частку у праві власності на земельну ділянку №37 по вул. Богородичній в м. Миколаєві, оскільки не були визначені частки співвласників земельної ділянки ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності. Позивач просив визначити, що частка померлої 06.12.2015 року ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку №37, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Богородична становила 1/3 її частини; визнати за ним право власності на 1/3 частку земельної ділянки №37, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Богородична в порядку спадкування за заповтіом після смерті ОСОБА_4

У судовому засіданні позивач та його представник не були присутніми, надавши заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні не були присутніми, надавши заяви про визнання позову та про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України, тобто виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до зазначених норм, означає отримання власником, що виділяється, своєї частки в натурі в приватну власність або при неможливості поділу майна відповідно до часток на отримання грошової або іншої компенсації за свою частку від інших співвласників, до яких переходить право власності на цю частку.

Відповідно до чч. 4, 5 ст. 89 Земельного Кодексу України співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України та згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Частиною 1 ст. 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб*єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

За змістом ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про права на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296,1297 ЦК України, ст.34 Закону України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» видається нотаріусом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що позивач є онуком ОСОБА_4, яка померла 06.12.2015 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за заповітом на спадкове майно, що складається у тому числі і з частки земельної ділянки по вул. Богородична (Пролетарська), 37 у м. Миколаєві, площею 0,029 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:054:0009. Вказана земельна ділянка належить ОСОБА_4 та співвласникам ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності. Частки в праві спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку не визначені.

Зважаючи на рівність часток кожного співвласника у праві спільної сумісної власності, частка кожного їз співвласників земельної ділянки становить по 1/3 частці.

У встановлені законом строки позивач по справі ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5

Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5була відкрита спадкова справа №19/2016, копією якої підтверджується відсутність інших спадкоємців.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5від 4 серпня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на частку у праві власності на земельну ділянку, з посиланням на неможливість визначити частку у праві власності на спадкове маайно.

Зазначене свідчить про неможливість одержання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, а тому звернення його до суду з вимогами про визнання, в судовому порядку, права власності на 1/3 частки земельної діялнки в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі відповідає нормам діючого законодавства.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті бабусі, він є особою яка прийняла спадщину, а відповідно, саме до нього переходить право власності на зазначену частку земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 158, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 355, 368, 370, 1220, 1223, 1225, 1226, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст. 89 ЗК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити, що частка померлої 06.12.2015 року ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку №37, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Богородична (вул. Пролетарська) становила 1/3 її частини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 06.12.2015 року, на 1/3 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Богородична (вул. Пролетарська), 37.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Карташева