Справа № 336/6368/14-ц
Пр. № 2/336/820/2016
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2016 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

Головуючого судді Наумова О.О.,

при секретарі Сергієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 18.06.2011 року ОСОБА_1 став клієнтом Закритого акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «комерційний банк «Приватбанк» та отримав кредитну картку «Універсальна». 12.02.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну карту «Голд» відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 16600 грн. 00 коп., з відсотковою ставкою за користування кредитом у сумі 30.00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивачем було виконано умови кредитного договору та надано відповідачу кредит.

Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору зобовязання позичальником щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконуються, у звязку з чим станом на 30.05.2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 25650 (двадцять п*ять тисяч шістсот п*ятдесят) грн. 50 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 17622 грн. 20 коп., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 5580 грн.66 коп., заборгованості по комісіям за користування кредитом в сумі 750 грн. 00 коп., фіксованої частини штрафу 500 грн. 00 коп., процентної складової штрафу 1197 грн.64 коп., позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, судові витрати.

В судовому засіданні представники позивача які неодноразово змінювались повністю підтримали поданий вище позов та пояснили, що 08.06.2011 року ОСОБА_1 отримав кредитну картку «Універсальна» та приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанк». У лютому 2013 року за заявою відповідача було збільшено ліміт кредитних коштів на кредитній картці до 16600.00 грн., та видано картку «Голд». 05.07.2013 року з кредитної картки, яка належить ОСОБА_1 були зняті кошти, на які нараховані відсотки та пеня за несвоєчасне виконання зобов*язань за кредитним договором. 08.07.2013 року відповідач звернувся до установи банку із заявою про несанкціоновані операції по картці «Голд». По факту звернення ОСОБА_1 проводилась службова перевірка, за результатами якої було встановлено, що зняття кредитних коштів було здійснено за сприянням відповідача, шляхом використання його конфіденційних даних, а саме кодового слова, відомостей по останнім трансакціям та особової інформації. Посилаючись на те, що Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Картку, контрольну інформацію Клієнта, Ідентифікатор користувача, паролі системи Приват24, пароль (нік) MobileBanking або проведені Клієнтом операції стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судових засіданнях пояснили, що 08.06.2011 року відповідач отримав кредитну картку «Універсальна» та приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанк». У лютому 2013 року за його заявою було збільшено ліміт кредитних коштів на кредитній картці до 16600.00 грн., та видано картку «Голд», особової інформації та ПІН-коду нікому не розголошував, картку не втрачав та не передавав третім особам. 08.07.2013 року при спробі зняти кошти з кредитної картки, ОСОБА_1 дізнався про відсутність коштів. У цей же день ОСОБА_1 звернувся до установи банку та до органів внутрішніх справ з відповідною заявою. Посилаючись на те, що він не розголошував конфіденційних даних, кредитних коштів з картки не знімав, просили суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 18.06.2011 року ОСОБА_1 став клієнтом Закритого акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «комерційний банк «Приватбанк» та отримав кредитну картку «Універсальна», про що надано копію заяви позичальника від 18.06.2011 року, умови надання споживчого кредиту фізичним особам.

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_1, за номером карти 716191 12.02.2013 року відповідачем було отримано престижну кредитну карту «Голд» відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 16600 грн. 00 коп., з відсотковою ставкою за користування кредитом у сумі 30.00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 509, 526, 610, 611, 624, 625, 651, 1050 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином у строки та в порядку відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості банку з 30.09.2013 р. кошти на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 як боржником не вносились, на час розгляду справи заборгованість станом на 30.05.2014 року складає 25650 (двадцять п*ять тисяч шістсот п*ятдесят) грн. 50 коп., та складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 17622 грн. 20 коп., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 5580 грн.66 коп., заборгованості по комісіям за користування кредитом в сумі 750 грн. 00 коп., фіксованої частини штрафу 500 грн. 00 коп., процентної складової штрафу 1197 грн.64 коп., не погашена.

Судом встановлено, що 08.07.2013 року ОСОБА_1 звертався до відділення банку з заявою про несанкціоновані операції по його картці в зв*язку з використанням невідомою особою його картки, не виключаючи причетність працівників банку.

По факту звернення ОСОБА_1 до відділення банку проводилась службова перевірка. Висновком департаменту моніторингу у сфері безпеки було встановлено, що 05.07.2013 року за карткою № 716191 були проведені операції зняття коштів за послугою «Експрес Платіж». Ці операції проводились з використанням мобільного телефону +2, який належить ОСОБА_1, з прослуховування запису розмови з оператором та особою яка представилась ОСОБА_1 встановлено, що ідентифікація клієнта відбулась успішно, особа знала особову інформацію клієнта, останні трансакції, кодове слово, що сприяло переказу грошових коштів з картки клієнта.

В судовому засіданні стороною позивача було надано диск на підтвердження вищевказаної розмови який було досліджено шляхом його відтворення.

Крім того, в подальшому представником позивача було заявлено клопотання про призначення судово лінгвістичної експертизи щодо встановлення прийняття саме ОСОБА_1 участі у досліджуваній розмові та в разі встановлення такого факту необхідно було зазначити які слова та висловлювання останнім було промовлено. Проведення вказаної експертизи було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку отриманого за результатами вказаної експертизи №11858/16-35 від 22.09.2016 року ОСОБА_1 не брав участі у досліджуваних розмовах №1 і №4, тобто слова та висловлення невстановленого учасника цих розмов мовлення якого в додатку до цього висновку персоніфіковано символом «Ч1», промовлені не ОСОБА_1

Цим же висновком встановлено, що ОСОБА_1 ймовірно не брав участь у розмовах №№2,3,5 тобто слова та висловлення невстановленого учасника цих розмов, мовлення якого в додатку до цього висновку персоніфіковано символом «Ч1», промовлені ймовірно не ОСОБА_1

В ході судового розгляду був в режимі відео-конференц звязку допитаний експерт ОСОБА_2 яка підтримала зроблений нею висновок, та зазначила, що для його складання експерту було достатньо зразків з наданих на його адресу матеріалів цивільної справи.

Судом також встановлено, що за вказаним позовом Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 03.02.2015 року вже приймалось рішення про задоволення позову, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21.04.2015 року було залишено без змін.

Натомість 09.12.2015 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказані рішення були скасовані, а розгляд справи направлений на новий судових розгляд до суду першої інстанції.

В своїй ухвалі Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи попередні рішенні по даній справі зазначив, що заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 зазначав, що 8 червня 2011 року він отримав кредитну картку, а у лютому 2013 року за його заявою було збільшено ліміт кредитних коштів на кредитній картці до 16 600 грн, та видано картку «Голд». Особову інформацію та ПІН-коду нікому не розголошував, картку не втрачав та не передавав третім особам. При спробі зняти кошти з кредитної картки 8 липня 2013 року він дізнався про відсутність коштів, у цей же день він звернувся до установи банку та до органів внутрішніх справ з відповідною заявою.

Відповідно до висновку службового розслідування ПАТ КБ «ПриватБанк від 19 липня 2013 року, проведеного за заявою ОСОБА_1 встановлено, що причиною зняття грошових коштів клієнта ОСОБА_1 є неналежні міри щодо зберігання карти та належного йому мобільного телефону, без застосування яких неможливо здійснення будь-яких банківських операцій.

Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі "здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації / самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції суди приходили передчасного висновку про вину ОСОБА_1, як підставу цивільно-правової відповідальності.

Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_3 17 542,30 грн супроводжувались правильним вводом ПІН- коду вказаної картки, а Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обовязок відповідача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість для відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки суду не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.05.2015 року №6-71цс15, яка згідно із ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, які зобовязані привести свою практику у відповідність до його рішення.

Відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст.11, ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З доводів позивача та відповідача суд з*ясував, що ОСОБА_1 не причетний до зняття кредитних коштів з його картки 05.07.2013 року. Вимоги позивача не ґрунтуються на законі не підтверджені належними допустимими доказами.

З матеріалів справи видно,що на теперішній час триває досудове розслідування за зверненням ОСОБА_1 до Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України, до ЄРДР були внесені відомості за № 0002580 за ч. 1 ст. 185 КК України за фактом крадіжки майна коштів з кредитної карти, яка належить ОСОБА_1, на час судового розгляду особу яка здійснила операції по картці яка належить ОСОБА_1 не встановлено.

У разі встановлення органом досудового розслідування обставин,які будуть новими для даної цивільної справи,сторони мають право на звернення із заявою про перегляд рішення у справі за ново виявленими обставинами.

Крім того, суду не було надано доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції по його картці.

З наведених доказів суд не встановив, що відповідач свої зобовязання за договором укладеним з позивачем, виконував не належним чином, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи той факт, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивачу, тому з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача судовий збір.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Наумов