Справа № 500/2148/16-ц
Провадження № 2/500/1763/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого Жигуліна С.М.

при секретарі Павлюк Л.П.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі

справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів,

начальника ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів ОСОБА_4

про

скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку і моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач пояснив, що наказом №90-с від 25 листопада 2015 року він був поновлений на посаді виконуючого обов'язки заступника начальника-начальника відділу експлуатації насосних станцій і групових водопроводів ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України. Також наказом №91-В від 26 листопада 2015 року йому було надано відпустку у період з 27 листопада 2015 року по 24 березня 2016 року включно. У відповідності до вимог ст. 40 ч.3 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Між тим у порушення вимог ст. 40 ч.3 КЗпП України його під час знаходження у відпустці було звільнено за наказом №23-ос від 24 березня 2016 року. Просить наказ №23-ос від 24 березня 2016 року скасувати, поновити його на посаді заступника начальника-начальника відділу експлуатації насосних станцій і групових водопроводів ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України та стягнути середній заробіток у розмірі 34305,46 грн.

Також пояснив, що порушення його права відбулось після декількох звільнень, які були оскаржені в суді, на підставі чого його було поновлено на роботі, що у свою чергу погіршувало його ділову репутацію, позбавляло можливості вести звичайний порядок життя, що у свою чергу погіршувало стан його здоров'я як фізичного так і морального, у зв'язку із чим просить стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів в судове засідання не з'явився, оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У заяві безумовно визнав позовні вимоги щодо скасування наказу №23-ос від 24 березня 2016 року, поновлення позивача на роботі на посаді заступника начальника-начальника відділу експлуатації насосних станцій і групових водопроводів ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Разом із тим заперечує проти стягнення моральної шкоди з посиланням на те, що позивач не надав доказів для розрахунку спричиненої моральної шкоди.

Відповідач, або представник відповідача начальника ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів потоп ОСОБА_5 в судове засідання не з'явися, оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін, думку захисту, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими.

У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 60, 131 ЦПК України.

За наказом №90-с від 25 листопада 2015 року позивач був поновлений на посаді виконуючого обов'язки заступника начальника-начальника відділу експлуатації насосних станцій і групових водопроводів ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України.

Також наказом №91-В від 26 листопада 2015 року йому було надано відпустку у період з 27 листопада 2015 року по 24 березня 2016 року включно.

У відповідності до вимог ст. 40 ч.3 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Між тим, у порушення вимог ст. 40 ч.3 КЗпП України відповідач під час знаходження у відпустці був звільнений за наказом №23-ос від 24 березня 2016 року.

У відповідності до вимог ст. 174 ч.4 ЦПК України, роз'яснень п. 24 ч.3 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

З урахуванням вказаного, через безумовне визнання представником ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів вимог про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі, визначеному довідкою відповідача за № 46 від 25 травня 2016 року про середню заробітну плату в розмірі 4630,26 грн., позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню.

Окрім вказаного, у відповідності до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Разом із тим, у відповідності до роз'яснень п.3,5,9 постанови №4 Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За матеріалами даної справи поновлення позивача на роботі 25 листопада 2015 року відбулось на виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 червня 2015 року. З урахуванням вказаного, зважаючи на час розгляду вказаної справи наслідки порушення трудового права відповідачеві зрозумілі. Між тим повторне порушення суд досліджує за тяжкістю вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, ступенем зниження престижу, ділової репутації, часом та зусиллями, які необхідні для відновлення попереднього стану, з урахуванням чого вважає на засадах розумності, виваженості та справедливості заявлений розмір 20000 грн.

У відповідності до вимог ст.367 ч.1 п.2,4 ЦПК України присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розподіляються судові витрати в розмірі 551,2 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.).

Керуючись ст. 209-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Наказ №23-ос від 24 березня 2016 року про звільнення ОСОБА_2 з посади виконуючого обов'язки заступника начальника-начальника відділу експлуатації насосних станцій і групових водопроводів ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України скасувати.

Поновити ОСОБА_2 на посаді виконуючого обов'язки заступника начальника-начальника відділу експлуатації насосних станцій і групових водопроводів ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України.

Стягнути з ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України на користь ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу 34305,46 грн. (тридцять чотири тисячі триста п'ять грн. 46 коп.).

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді виконуючого обов'язки заступника начальника-начальника відділу експлуатації насосних станцій і групових водопроводів ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України та стягнення ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України на користь ОСОБА_2 4630,26 грн. (чотири тисячі шістсот тридцять грн. 26 коп.) підлягають негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду 20000 грн. (двадцять тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_3 обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України на користь держави 551,2 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.).

Скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6