Справа № 755/5294/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах неповнолітнього та малолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: надати дозвіл на виїзд за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2000 року вона проживала однією сім'єю з відповідачем по справі, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився старший син, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народився менший син, ОСОБА_3 На даний час сини проживають з нею. Приблизно з січня 2015 року їхні відносини з відповідачем погіршилися, почали виникати сварки та суперечки з приводу різних поглядів на сімейне життя. На теперішній час їхні з відповідачем сімейні стосунки остаточне припинені. З квітня 2015 року вони проживають окремо. Діти проживають з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Питання щодо визначення місця проживання дітей розглядалося на Комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації 14 вересня 2015 року, де члени комісії заслуховували її та думку синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по даному питанню. За результатом розгляду Органом опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації їй було надано Висновок Органу опіки та піклування №8609/41/2/103 від 21 вересня 2015 року, яким місце проживання дітей визначено з нею. В подальшому вона звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою про визначення місця проживання дітей з нею. Рішенням суду від 14 грудня 2015 року місце проживання їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 визначено з нею. Старший (неповнолітній) син, ОСОБА_2, також проживає з нею. Батько дітей, ОСОБА_4, перебуває н діспанцерному обліку у лікаря, багаторазово знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні, в подальшому також потребуватиме стаціонарною лікування. Останній відомий їй раз 19 вересня 2015 року по 09 листопада 2015 року (вказані обставини встановлені Дніпровським районним судом м. Києва, по цивільній справі №755/18208/15-ц, Враховуючи хворобу відповідача дуже часто немає змоги отримати його нотаріальну згоду на виїзд дітей за кордон. На її думку подорожі дітей на оздоровлення матимуть неабияке значення для духовного та фізичного розвитку моїх синів.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив.

Уповноважений представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, позов ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи та відповідача, який будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, суд про причини не явки не повідомив, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_2, батьками якого записані - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року народився ОСОБА_3, батьками якого записані - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.6).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року було визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_1 (а.с.9-10).

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

- якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

- якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;

- у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій:

- свідоцтва про смерть другого з батьків;

- рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

- рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

- рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

- рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

- довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Пунктом 5 цих же Правил визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Таким чином, звертаючись до суду з вимогами про надання дозволу здійснювати багаторазові тимчасові поїздки за кордон з дитиною без згоди та супроводу батька дитини, позивач має зазначити напрямок поїздки або країну, в яку планується поїздка, термін поїздки або наявність обставин, які дають підстави для визначення періодичних поїздок.

При цьому, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

В той же час, позивач, звертаючись до суду із позовом про надання дозволу на виїзди за кордон синів до досягнення ними шістнадцятирічного віку без згоди батька не зазначила конкретної держави-спрямування, терміну та мети поїздки. Крім того, стороною позивача не наведено ґрунтовних відомостей, які б свідчили про відмову батька ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у наданні відповідного дозволу на перетин дітей кордону України без його супроводу.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З огляду на вищевикладене, надання за рішенням суду дозволу на виїзди дітей за кордон до досягнення ними 16-річного віку та без згоди одного з батьків суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень статей 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1, в інтересах неповнолітнього та малолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей без згоди батька.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 157 Сімейного кодексу України, ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, ст. ст.10, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, в інтересах неповнолітнього та малолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей без згоди батька - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: