Справа №265/1947/16-ц
Провадження №2/265/1025/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєвої І.М.,

за участю секретаря судового засідання Розсоха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, третя особа: Служба у справах дітей Лівобережної районної адміністрації,-

ВСТАНОВИВ:

4 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, який ним був уточнений В обґрунтування заявлених позовних вимог посилались на те, що він з 10 вересня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, який рішенням Орджонікідзевського районного суду від 1 серпня 2014 року було розірвано. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з часу розірвання шлюбу постійно проживає разом з відповідачкою. Після розірвання шлюбу, відповідачка перешкоджає його спілкуванню із дитиною, зокрема перешкоджає зустрічатися з нею, у зв'язку з чим він не бачився з донькою тривалий термін. Згідно рішення Органу опіки і піклування від 27.01.2016 року за заявою ОСОБА_1 був визначений спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, як батька проживаючого окремо від неї. Але відповідачка його не виконує та продовжує створювати перешкоди в його спілкуванні з дитиною. На сьогоднішній день позивач створив нову сім'ю, має постійну роботу та місце проживання, сплачує аліменти на утримання доньки. Не дивлячись на це відповідачка ухиляється від виконання обов'язків по наданню йому можливості у спілкуванні та у вихованні доньки і перешкоджає зустрічатися з нею. При цьому жодних причин і мотивів не повідомляла. Він декілька разів приходив за адресою проживання відповідачки та доньки з метою побачитися із дитиною та поспілкуватися із нею, але відповідачка жодного разу не відчинила двері, перебуваючи при цьому вдома. В зв'язку з цим ОСОБА_1 19.03.2016 року та 23.03.2016 звертався до відділу поліції з метою вплинути на неправомірну поведінку відповідачки. Вважає, така поведінка відповідачки викликана тим, що вона має намір створити нову родину та не хоче щоб донька знала хто є її рідним батьком, з чим він не може погодитись. Він позитивно характеризуюся за місцем роботи та проживання, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, жодних шкідливих звичок не має. Позивач має бажання виховувати свою доньку, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Вважав, що створення відповідачкою перешкод спілкуванню із донькою порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Оскільки дочка ОСОБА_3 досягла віку чотирьох років, стверджував, що її вік позволяє його з нею спілкування без присутності матері. Тому з врахуванням віку та стану здоров'я доньки, просив встановити час для спілкування з дитиною у суботу з 10 години до 18 годин неділі, та в день народження доньки з 12.00 год. до 16.00 год. а також - два тижні на рік влітку для оздоровлення на морі.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Веровська В.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В останнє судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що з 10.09.2011 року вони з позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі та в них є спільна дитина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка з моменту розірвання шлюбу 01.08.2014 і на цей час проживає з нею. Значно пізніше після розірвання шлюбу позивач звернувся до Орджонікідзевської районної адміністрації з метою визначення порядку виховання дитини, рішенням якої було встановлено наступний порядок спілкування ОСОБА_3 з дитиною: 2 рази на тиждень, щосереди с 16.00 до 19.00 години за місцем проживання дитини, та щосуботи з 09.00 до 18.00 години, за місцем проживання батька; у свята: День народження дитини з 10.00 до 12.00 години, День народження батька - з 16.00 до 19.00, Новий рік - 10.00 до 15 00 години. При цьому, ОСОБА_1 було попереджено про персональну юридичну відповідальність за життя, фізичне та моральне здоров'я малолітньої ОСОБА_3 у період спілкування дитини з батьком. Вищевказане рішення відповідачкою виконувалося у повному обсязі на протязі певного строку та позивач, мав можливість бачитися з донькою як за її місцем проживанням, так і за своїм. Втім, після того, як дитина проводила час спільно із батьком не тільки у жорстко встановлені часові рамки, визначені рішенням колегії, стан її здоров'я систематично часто погіршувався і їй доводилося її періодично самостійно лікувати, що свідчить про відсутність належного нагляду за нею з боку ОСОБА_1 При цьому сам позивач участі у її лікуванні жодним чином не приймав. Після розірвання шлюбу у добровільному порядку кошти на утримання дитини не виділяв, у зв'язку з чим ОСОБА_2 була змушена звернутися із відповідною позовною заявою до суду. про стягнення аліментів. Відповідно до довідки-розрахунку, складеної Жовтневим ВДВС, ОСОБА_1 за виконавчим листом № 265/7331/15-ц, виданим 18.12.2015 Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя, має заборгованість за 4 місяці по сплаті аліментів на мою користь на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 Окрім того, увесь час їхнього шлюбу відповідачка із донькою мешкали самі, що підтверджується відповідною довідкою з місця проживання. Позивач фактично ігнорує інші витрати необхідні на повноцінний розвиток дитини. Так, згідно із педагогічною характеристикою, виданою Дошкільним навчальним закладом №124 на ОСОБА_3, у останній спостерігається незначне порушення звуковимовлення, у зв'язку з чим вона відвідує індивідуальні зайняття у Школі раннього розвитку «РАЗВИВАЛКА». Однак прохання до позивача прийняти спільну участь у фінансуванні витрат залишилось без уваги з його боку. Також після побачень з ним не за місцем її проживання, дитина часто хворіє та не відвідує дошкільну установу. ОСОБА_2 працює з 08.00 до 17.00 години. До кола її обов'язків, окрім усіх інших хатніх клопотів, входить догляд за дитиною, необхідність відвести її до садка та забрати, лікування та виховування, що робиться нею самостійно. Тому позовні вимоги, щодо визначення часу спілкування з дитиною щосуботи з 10.00 до 13.00 години неділі вважаю такими, що ставлять її у нерівне становище. Звертаючи на вищевказане, вона не завжди маю фізичної можливості надати ОСОБА_2 можливість фізичного доступу до її помешкання з 16.00, як це зазначено в рішенні Орджонікідзевської районної адміністрації, оскільки до 17.00 години знаходиться на робочому місці. Таким чином, просила надати відповідачу можливість спілкування з дитиною 2 рази на тиждень: щосереди з 17.00 до 20.00 за місцем проживання дитини; у свята: день народження дитини з 10.00 до 12.00, день народження батька з 16.00 до 19.00, новий рік з 10.00 до 15.00 за місцем проживання дитини.

Відповідач ОСОБА_2 за час розгляду справи неодноразово просила відкласти судовий розгляд справи по суті по різним причинам. З метою розгляду справи в розумні строки, а також враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово надавала пояснення у судових засіданнях на заперечення позову, долучила певні письмові докази, які були дослідженні судом, суд вирішив закінчити розгляду справи у її відсутність.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Разом з тим, в матеріалах справи наявна заява представника третьої особи про розгляд справи у відсутність представника Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації, просив врахувати наданий до суду письмовий висновок Органу опіки та піклування щодо усунення перешкод у спілкуванні позивача з дитиною.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 01.08.2014 року, яке набрало законної сили 12.08.2014 року, шлюб між сторонами, зареєстрований 10.09.2011 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 368, було розірвано.

Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо один від одного, при цьому їх дочка проживає разом з матір'ю, про що свідчать матеріали справи та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 150 та ч.ч. 1, 3 ст. 151 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Крім того, відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Положеннями ст. 157 СК України, серед іншого, визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, а також вбачається з матеріалів справи та пояснень учасників судового розгляду, доказів про те, що спілкування позивача з дочкою не відповідає інтересам останньої або негативно впливає на розвиток дитини, суду не надано. При цьому, небажання відповідача, як матері дитини, надавати можливість позивачу, як батьку, спілкуватися з дочкою, суд вважає обґрунтованим на особистій конфліктній ситуації, яка склалась між сторонами, як колишнім подружжям.

Таким чином, вчинення відповідачем перешкод для позивача щодо спілкування останнього з дочкою, суд визнає доведеним, а тому позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні дитиною підлягають задоволенню.

Водночас, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Положеннями ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання

його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому, згідно ч. 6 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2016 року Органом опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради складено висновок № 04-11-960 щодо усунення перешкод у спілкуванні позивача з дитиною ОСОБА_3, згідно якого рекомендовано встановити наступний графік для зустрічей батька з дитиною: щосуботи з 10.00 до 18.00 год. на території батька без присутності матері; в день народження дитини з 12.00 до 16.00; а також для сумісного відпочинку батька з дитиною встановити два тижні влітку для оздоровлення з донькою без присутності матері при наявності оплаченої путівки.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка була ратифікована Україною 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому, як встановлено рішенням Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України», дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними права батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, на підставі, встановлених судом обставин, враховуючи рекомендації, викладені у Висновку органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради за № 04-11-960 від 22.11.2016 року, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, виходячи виключно з інтересів та віку малолітньої дитини, а також балансу інтересів дитини, суд прийшов до висновку до позовні вимоги позивача в частині визначення порядку його спілкування з дитиною та участі у її вихованні слід задовольнити частково та визначити наступний графік їх побачень: щосереди з 16.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання матері; щонеділі з 10.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання батька; щороку два тижні відпочинок влітку для оздоровлення з донькою без присутності матері, при наявності оплаченої путівки.

При визначенні порядку спілкування позивача з донькою, судом також враховано стан здоров'я дитини та потреби у розвитку її здібностей.

Враховуючи наведене, на підставі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 141, 150, 151, 157, 159 Сімейного кодексу України та керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218,223, 232, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, третя особа: Служба у справах дітей Лівобережної районної адміністрації - задовольнити частково.

Встановити наступний порядок спілкування ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1: щосереди з 16.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання матері ОСОБА_2; щонеділі з 10.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання батька ОСОБА_1; щороку два тижні відпочинок влітку для оздоровлення з донькою без присутності матері, при наявності оплаченої путівки.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя __________________________ Міхєєва І.М.