РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/346/16-ц
Провадження № 2/327/150/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2016 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Вьюкіній Г.В.,

за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, третя особа Розівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області (далі нотаріальна контора),-

В С Т А Н О В И В :

22 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом,в якому вказала, що 23 грудня 2010 року її матері ОСОБА_4 державним нотаріусом нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №2294, за яким остання є спадкоємцем майна після смерті свого чоловіка ОСОБА_5. Спадкове майно, на яке було видане вказане свідоцтво, складалось, зокрема, із земельної ділянки площею 1,6280 гектара (далі га), що розташована на території смт.Розівка Розівського району Запорізької області та передана для присадибної ділянки особистого селянського господарства, яка належала померлому 03 червня 2010 року ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №17 №005235, виданого 07 квітня 2003 року на підставі рішення Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області (далі Розівська селищна рада) від 08 лютого 2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №932. 30 грудня 2014 року ОСОБА_4 померла, яка за життя залишила заповіт, зокрема, вищевказану земельну ділянку заповіла позивачу. ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_4, але державний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посилаючись на відсутність витягу з Державного земельного кадастру на зазначену земельну ділянку. За таких обставин позивач прохає суд визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Позивач ОСОБА_1 у письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує позов та прохає задовольнити заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.41).

Позицію позивача ОСОБА_1 підтримав її повноважний представник ОСОБА_6, який надав судові відповідну письмову заяву (а.с.42-43,44).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як відповідачі у справі позовні вимоги ОСОБА_1 визнали в повному обсязі, фактичні обставини у справі не оспорювали, про що судові були надані відповідні письмові заяви (а.с.45,48).

Представник нотаріальної контори як третьої особи без самостійних вимог завідувач нотаріальної контори ОСОБА_7 у письмовій заяві, поданій до суду, не заперечувала проти позову, погодившись із доводами, наведеними у ньому (а.с.51).

Сторони, третя особа та їх представники в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.35-38), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.41,44,45,48,51).

Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін, третьої особи та їх представників.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, зясувавши позиції сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3) В.І. народилась 06 червня 1954 року в с. Розівка Куйбишевського району Запорізької області. Батьками позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.9-11).

03 червня 2010 року в смт Розівка Розівського району Запорізької області у віці 82 років помер батько позивача ОСОБА_5 (а.с.19).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 1,6280 г, що розташована на території смт.Розівка Розівського району Запорізької області та передана для присадибної ділянки особистого селянського господарства, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №17 №005235, виданого 07 квітня 2003 року на підставі рішення Розівської селищної ради від 08 лютого 2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №932 (а.с.18).

30 грудня 2014 року в смт. Розівка Розівського району Запорізької області у віці 83 років померла мати позивача ОСОБА_4 (а.с.6).

Відповідно до заповіту, посвідченого 29 листопада 2010 року державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №2086, ОСОБА_4 заповіла, зокрема, дочці ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, призначену для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за адресою: Запорізька область, Розівський район, смт.Розівка, вул. Гоголя, 64, а також 1/5 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0020, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Розівської селищної ради, успадковані заповідачем після смерті чоловіка ОСОБА_5 (а.с.7,8,54).

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частинами 1,4 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру та листа завідувача нотаріальної контори встановлено, що після померлої 30 грудня 2014 року ОСОБА_4 нотаріальною конторою 20 березня 2015 року заведена спадкова справа №19/2015 за номером у спадковому реєстрі 57248516 за заявою спадкоємців за заповітом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Інші заяви що прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців від права на спадкування не встановлено (а.с.52,53).

Разом з тим, постановою державного нотаріуса від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку. Державний нотаріус розяснив, що ОСОБА_1 може отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання витягу з Державного земельного кадастру (а.с.22).

Згідно з п.4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (з відповідними змінами), видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

З 01 січня 2013 року ведення Поземельної книги здійснюється відповідно до порядку, встановленого Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051.

Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки.

Поземельна книга ведеться за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру, під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж).

Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа.

Внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. До Поземельної книги в електронній (цифровій) формі додаються електронні копії документів, що є підставою для внесення відомостей до неї.

Поземельна книга в паперовій формі відкривається шляхом роздрукування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відповідної Поземельної книги в електронній (цифровій) формі. До Поземельної книги в паперовій формі додаються всі документи, що є підставою для внесення відомостей до неї.

З відповіді управління Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області від 26 вересня 2016 року за №0-28-0.2-2042/2-16 вбачається, що відомості про земельну ділянку, яка належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 7 №005235, відсутні. Зазначена земельна ділянка в Державному земельному кадастрі не зареєстрована, а тому витяг з цього кадастру надати неможливо (а.с.20).

Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

За правилами частини 1 ст.125 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Спірна земельна ділянка належала померлому ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 7 №005235, виданого Розівською селищною радою 07 квітня 2003 року. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №932 (а.с.18).

Як вже було зазначено вище, ведення Поземельної книги здійснюється відповідно до порядку, встановленого Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, а право власності на спірну земельну ділянку у ОСОБА_5 виникло 07 квітня 2003 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, яка є матірю позивача, не оформила в установленому законом порядку своє право на спадщину, зокрема, земельну ділянку, отриману нею після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, та не здійснила державної реєстрації цього права, внаслідок чого позивач ОСОБА_1 не мала можливості отримати свідоцтво про право на вказану спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4.

Разом з тим, суд враховує те, що свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців.

За таких обставин, зволікання управління Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області по виконанню дій щодо відкриття та ведення Поземельної книги на спірну земельну ділянку та зволікання з виконанням зобовязань, передбачених ч.1 ст.1297 ЦК України щодо оформлення права на спадщину, в складі якої є нерухоме майно, або їх невиконання не позбавляє не позбавляє спадкоємця ОСОБА_1 права на спадщину.

Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV (зі змінами) державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Беручи до уваги те, що у ОСОБА_1 виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Визнання відповідачами предявленого до них позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Питання про розподіл судових витрат позивачем ОСОБА_1 не порушувалось.

Керуючись стст.182,373,1216,1218,1297 ЦК України, стст.125,126 ЗК України, стст.10,11,60,88,174,209,212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, яка народилась 06 червня 1954 року, в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно земельну ділянку площею 1,6280 гектара, розташовану на території смт Розівка Розівського району Запорізької області та передану для присадибної ділянки особистого селянського господарства, яка належала ОСОБА_5, який помер 03 червня 2010 року в смт.Розівка Розівського району Запорізької області, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 17 №005235, виданого 07 квітня 2003 року на підставі рішення Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області від 08 лютого 2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №932, спадкоємцем якого згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 грудня 2010 року Розівською державною нотаріальною конторою Запорізької області, реєстровий №2294, була ОСОБА_4, що померла 30 грудня 2014 року в смт.Розівка Розівського району Запорізької області.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.М. Кущ