Справа № 752/5671/16-ц
Провадження №: 4-с/752/93/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016 року Голосіївський районний суд м Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.,

при секретарі Рожок В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, зацікавлена особа державний виконавець відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Левіцький Т.К., на дії посадових осіб Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладання арешту,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою у якій просить визнати Постанову про відкриття виконавчого провадження та Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 50241947 від 19.02.2016 року та від 29.02.2016 року. - неправомірними, та скасувати їх, як такі що винесені з порушенням.

В обґрунтування скарги вказує, що 08.04.2016 року нею було одержано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50241947 від 19.02.2016 року державного виконавця Левіцького Т.К., по примусовому виконанню вимоги Пенсійного Фонду України про сплату боргу № Ф 556 видана 01.02.2013 року.

З даною постановою не погоджується вважаючи її упередженою, винесеною з порушенням норм процесуального права, норм чинного законодавства України, та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:

1)аналіз чинного законодавства та судової практики свідчить про те, що діючим законодавством не передбачено порядок виконання вимог ПФУ про сплату боргу державною виконавчою службою, а тому державна виконавча служба не має права приймати зазначені вимоги до виконання та відкривати виконавче провадження.

2) порушено строк позовної давності, так позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто, при відкритті виконавчого провадження на підставі вимоги про сплату боргу № Ф 556 виданий 01.02.2013 р. , державний виконавець Левіцький Т.К. порушив строк позовної давності в три роки, який сплив 01.02.2016 року.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів визначених цим законом…, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до розділу VІІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Прикінцеві положення) були виключені ч.ч.1-9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме ч.3 вказаної статті, якою вимоги про сплату боргу надавався статус виконавчого документу, тобто державна виконавча служба відкриває виконавчі провадження на підставі документів, які не є виконавчими.

Згідно пункту 7 розділу Прикінцевих положень стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Таким чином, з 1 січня 2011 року статтею 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» обов'язок з виконання вимог Пенсійного фонду не покладено на органи державної виконавчої служби, а з урахуванням пункту 7 розділу Прикінцевих положень вимоги є підставами для звернення органів Пенсійного фонду до суду з позовами про стягнення несплаченої суми боргу та відповідно подальшого відкриття органами державної виконавчої служби виконавчих проваджень на підставі виключно рішень суду згідно статті 17 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.14 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виконавчими документами є лише рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу передбачених частинами дев'ятої та десятої цієї статті.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження лише на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.17 цього закону.

Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі неподання виконавчого документа, зазначеного у ст. 17 цього закону, проте Д.В. Левіцький Т.К. такі дії не вчинив.

Так, державним виконавцем Левіцьким Т.К., порушено п. 5 ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: Постанова від 19.02.2016 року була відправлена на її адресу 05.04.2016 року, а даною статтею Закону встановлено обов'язок державного виконавця надсилати копію постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня стягувану та боржникові. Тобто постанова повинна була бути відправлена їй 22.02.2016 року. (копія конверта з відміткою пошти додається до скарги).

Крім того, державним виконавцем Левіцьким Т.К., порушено п.п. (в) підпункту 1.5.1. пункту 1.5. розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, де вказано на те, що Постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: «... резолютивну частину із зазначенням: прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови», натомість як вбачається з оскаржуваної постанови, то після прийнятого рішення державного виконавця, йде назва виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа), замість прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови.

Крім того, державним виконавцем Левіцьким Т.К., порушено п. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», яким чітко передбачено наступне: «Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою.», як же вбачається з постанови, то вона не завірена а ні підписом, та без печатки, що є грубим порушенням норм чинного Законодавства.

Також, державними виконавцями Левіцьким Т.К.. грубо порушено: ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», «Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби» - пп. 2 п. 1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює «інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом».

Крім того, виконавчі провадження мають різні номери, по відношенню до вимоги про сплату боргу №Ф 556 виданий 01.02.2013 р., за якою було відкрито виконавчі провадження, а саме: попередній №ВП 44048279 від 18.07.2014 року державного виконавця Журба Т.В., та теперішній №ВП 50241947 державного виконавця Левіцький Т.К. - що свідчить про службовий злочин.

Також, поштою нею було отримано Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.02.2016 року державного виконавця Левіцього Т.К.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 49 зазначеного Закону: виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Відповідно до статті цього 50 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші необхідні дії, у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі, якщо у виконавчому провадженні, державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

В судовому засіданні представник заявника за дорученням ОСОБА_3 скаргу підтримує, справу просить розглянути без його участі.

Представник відділу державної виконавчої служби в судове засідання двічі не з'явився, був попереджений належним чином про час та місце розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає скаргу такою що підлягає задоволенню.

За приписом ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи викладені у скарзі.

Дії державного виконавця не відповідають ст..ст.17,19,25 Закону України «Про виконавче провадження», ч.14 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18, 19, 25, 31, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 11, 13 Закону України «Про виконавчу службу», ч.14 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.383 - 389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати неправомірними та скасувати Постанову від 18.07.2014 року ВП № 50241947 про відкриття виконавчого провадження за вимогою № Ф 556 виданою УПФУ у Голосіївському району м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в Голосіївському районі 1288 грн. 80 коп., та Постанову про арешт всього майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження ВП № 50241947 від 29.02.2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко