ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2167/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ГОЛОДЕНКО К.В.

сторін:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника третьої особи КАШПУР В.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВАРИСТВА з ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ " ІНТЕР - ПРЕМІАЛ", третя особа: ТОВАРИСТВО з ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ " ГРАДОСТРОЙ" про визнання майнових прав , суд

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ПРЕМІАЛ» про визнання майнових прав на об'єкт інвестування - однокімнатну квартиру за будівельним номером 6-а, загальною площею 63,27 кв. метри, поверх 1, секція 2 .

Позовні вимоги мотивує тим, що 04.02.2015 між ним та ТОВ «ІНТЕР-ПРЕМІАЛ» було укладено договір № ПР/448-2 купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості, розташований за будівельною адресою: АДРЕСА_1 Позивачем було виконано всі зобов'язання перед відповідачем щодо сплати грошових коштів визначених п. 4.2 Договору, відповідно до довідки фінансування 100 % майнових прав від 10.11.2015 року. Згідно п.п.2.6,2.7 договору відповідач взяв на себе зобов'язання по закінченню будівництва в 2-му кварталі 2015 року, тобто не пізніше 31.06.2015 та ввести в експлуатацію в 3-му кварталі 2015 року, тобто 30.09.2015. Проте станом на 2015 рік об'єкт інвестування недобудований, не введений в експлуатацію та всупереч змісту п.3.3 Договору не передано йому за актами прийому- передачі об»єкти нерухомості. У зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Під час розгляду справи судом 16.03. 2016 року залучено до участі в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Градострой» (а.с.108-109).

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав наданих суду письмових заперечень ( а.с. 50-54).

Представник відповідача під час розгляду справи надав до суду письмову заяву про визнання позову від 26.01.2016 за вх. № 3862 (а.с.38-39) та просив розглянути справу без участі відповідача.

Суд заслухавши пояснення позивача та його представника ОСОБА_3, який діє за довіреністю НАС 802909 від 10.12. 2015 ( а.с.3), представника третьої особи Кашпура В.М., який діє за довіреністю від 23.11. 2015 року ( а.с. 45), повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

04.02.2015 між позивачем ОСОБА_2 та ТОВ «ІНТЕР-ПРЕМІАЛ» було укладено договір № ПР/448-2 купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості, розташований за будівельною адресою: АДРЕСА_1 та мають такі характеристики: квартира за № 6-А літера «А», кількість кімнат 1, загальна площа 63, 27 кв. м., поверх 1, секція 2 (два).

Позивачем було виконано всі зобов'язання перед відповідачем щодо сплати грошових коштів визначених п. 4.2 Договору, викладене підтверджується довідкою про фінансування 100 % майнових прав від 04.02.2015 року за вих. № б/н (а.с. 7).

Згідно п.п 2.6,2.7, договору, відповідач взяв на себе зобов'язання по закінченню будівництва в 2-му кварталі 2015 року, тобто не пізніше 31.06.2015 року та ввести в експлуатацію в 3-му кварталі 2015 року, тобто 30.09.2015 року.

Але всупереч змісту п. 3.3 Договору будівництво не закінчено, та відповідно не введено в експлуатацію в передбачені строки, а відтак не передано позивачу за актами прийому - передачі об'єкти нерухомості.

Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Водночас, відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є не споживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на вимоги ст.ст. 11,15,16,190,202,204,268,629 ЦК України.

Водночас, частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України закріплює загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, на час укладення сторонами договору купівлі-продажу майнових прав від 04.02.2015, правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та «;Про інвестиційну діяльність»

Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою ст. 331 ЦК України не передбачено.

Вказаними Законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації.

Відповідні висновки викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 р. у справі № 6-23877ск 15 та постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 р. у справі № 6-1732цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Із доказів, наданих позивачем на обґрунтування позовних вимог вбачається, що позивач свої зобов'язання за договором № ПР/448-2 купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості виконав у повному обсязі, сплатив грошові кошти визначені за умовами п. 4.2 Договору, відповідно до довідки фінансування 100 % майнових прав від 10.11.2015 за вих. №б/н .Згідно п.п.2.6,2.7 договору відповідач взяв на себе зобов'язання по закінченню будівництва в 2-му кварталі 2015 року, тобто не пізніше 31.06.2015 та ввести в експлуатацію в 3-му кварталі 2015 року, тобто 30.09.2015. Проте станом на 2015 рік об'єкт інвестування недобудований, не введений в експлуатацію.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»об'єктом інвестування є квартира або приміщення в об'єкті будівництва, яка після завершення будівництва стає окремим майном.

Таким чином, позивач фактично набув майнове право на об'єкт будівництва, тобто можливість в майбутньому у передбачений законом спосіб отримати право власності на однокімнатну квартиру 6 -А , розташовану на першому поверсі, секція 2 ( два) загальною площею 63,27 кв.м. у встановленому законом порядку після введення будинку в експлуатацію.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. А статтею 14 цього кодексу передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Тобто, законодавство пов'язує право звернення за судовим захистом з суб'єктивною думкою фізичної особи щодо порушення чи оспорювання її інтересів; об'єктивна наявність чи відсутність таких порушень встановлюється під час розгляду справи.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Проте як відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином до суду вправі звертатися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Водночас, за змістом вказаної статті, а також інших норм, які гарантують право на звернення до суду (Конституція України, ЦК Українита інші нормативно-правові акти) повинні існувати порушення права чи законного інтересу або спір щодо них на момент звернення до суду.

Відтак, звертаючись до суду з вимогою про визнання майнових прав на об'єкт будівництва, позивачем не доведено яким чином або ким порушується його право на ці права чи не визнається іншою особою до якої пред'явлено позов у розумінні ст. 15 ЦК України.

В свою чергу, посилання позивача на невиконання визначених в договорі обов'язків щодо закінчення будівництва у встановлений строк не може бути підставою для визнання права власності на квартиру із вищезазначених причин, оскільки порушення строків закінчення будівництва є фактично порушенням умов договору та регулюється, зокрема ч. 5 ст. 7, ст. 20 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України за якими інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій.

При недодержанні договірних зобов'язань суб'єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами.

Зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, визнання відповідачем позову, не є підставою для його задоволення, оскільки вони суперечать закону та порушують права, свободи та інтереси інших осіб.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки позивач виконав свої грошові зобов'язання за договором, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва та для набуття майнових прав на цей об'єкт, та не довів належними та допустимими доказами, що ці права є порушеними.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11,15,16,190,202,204,268,629 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВАРИСТВА з ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ " ІНТЕР - ПРЕМІАЛ", третя особа: ТОВАРИСТВО з ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ " ГРАДОСТРОЙ" про визнання майнових прав, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 25 квітня 2016 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК