АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2335/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Концерну "Техвоєнсервіс" на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Концерну "Техвоєнсервіс" про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Концерну "Техвоєнсервіс" про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку, посилаючись на те, що з 1 лютого 2007 року працював на філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» на посаді водія ІІ класу, звільнений з роботи 9 березня 2015 року за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням). В день звільнення відповідачем не був проведений з позивачем розрахунок по заборгованості заробітній платі в сумі 12 826 грн. 36 коп., в зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

20 травня 2015 року рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі з урахуванням інфляції в сумі 18 449 грн. 89 коп., середній заробіток за час затримки при звільненні за період з 9 березня 2015 року по 30 квітня 2015 року у сумі 5 781 грн. 88 коп., компенсацію за невчасну виплату заробітної плати 157 грн. 72 коп., 3% річних 248 грн. 19 коп., моральну шкоду в сумі 1000 грн., всього 25 637 грн. 68 коп.

Після звернення вказаного рішення до примусового виконання 20 квітня 2016 року відповідач на виконання судового рішення провів повний розрахунок з позивачем, тому просив на підставі ст.117 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за час затрмимки розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2015 року по день фактичного розрахунку 20 квітня 2016 року в сумі 39 472 грн. 45 коп., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 39 472 грн. 45 коп.

Стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» судовий збір в дохід держави в сумі 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, Концерн «Техвоєнсервіс» оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема зазначає, що відповідальність Концерну «Техвоєнсервіс» відповідно до ст.117 КЗпП України вже вирішено рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси. Підстав для повторного застосування такої відповідальності до Концерну «Техвоєнсервіс» немає. Крім того, статтею 117 КЗпП не передбачена відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні після ухвалення судового рішення, яким вже вирішено питання такої відповідальності.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що факт наявності заборгованості із заробітної плати та невиплати ОСОБА_7 з вини відповідача всіх сум, належних останньому при звільненні, доведено, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно виходити з періоду затримки розрахунку при звільненні за календарні дні з урахуванням даних щодо середнього заробітку за минулі періоди.

Колегія суддів частково погоджується з даним висновком суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 працював з 1 лютого 2007 року на філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» на посаді водія ІІ класу. Звільнений з роботи позивач 9 березня 2015 року за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням).

В день звільнення відповідачем не був проведений з позивачем розрахунок по виплаті нарахованої заборгованості по заробітній платі в сумі 12 826 грн. 36 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 травня 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі з урахуванням інфляції в сумі 18 449 грн. 89 коп., середній заробіток за час затримки при звільненні за період з 9 березня 2015 року по 30 квітня 2015 року у сумі 5 781 грн. 88 коп., компенсацію за невчасну виплату заробітної плати 157 грн. 72 коп., 3% річних - 248 грн. 19 коп., моральну шкоду в сумі 1000 грн., всього 25 637 грн. 68 коп.

На виконання цього рішення суду відповідачем кошти виплачені платіжним дорученням № 731 від 30 грудня 2015 року в сумі 14 109 грн. 36 коп., в тому числі основний борг 12 826 грн. 36 коп., виконавчий збір 1 283 грн. та платіжним дорученням № 1011 від 20 квітня 2016 року в сумі 12 811 грн. 32 коп. Тобто рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 травня 2015 року в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, яка нарахована, але не виплачена позивачу при звільненні виконане 30 грудня 2015 року, а повне виконання рішення здійснене 20 квітня 2016 року. Визначаючи кінцеву дату періоду, за який з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, суд виходив із дати повного виконання рішення суду (20 квітня 2016 року), тоді як ст.117 КЗпП України, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, передбачає таку виплату по день фактичного розрахунку із звільненим працівником щодо належних йому сум при звільненні, яким в даному випадку є 30 грудня 2015 року. Тому, колегія суддів вважає вірним визначити період за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 1 травня 2015 року по 29 грудня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 29 січня 2014 року справа №6-144ц13).

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що судом було вірно застосовано ст. 117 КЗпП України.

Твердження апелянта з даного приводу є безпідставними та спростовуються вище наведеним.

Під час проведення розрахунку, судом використано формулу, за якою обраховано період затримки за календарні дні з використанням даних про середній заробіток позивача за минулі періоди. Проте, поза увагою суду залишилось те, що здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Під час проведення відповідного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплати за останні два календарі місяці роботи, що передують події, з якою повязана дата виплати. Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-195цс14.

В період з 1 травня 2015 року по 29 грудня 2015 року було 168 робочих днів. Середньоденний заробіток позивача складає 111 грн. 19 коп., що встановлено рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 травня 2015 року, відповідачем не оспорюється та у відповідності до ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 травня 2015 року по 29 грудня 2015 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 18 568 грн. 73 коп. (168 роб.д. х 111,19 грн. = 18568,73 грн.)

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення та стягнення з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши її з 39 472 грн. 45 коп. до 18 568 грн. 73 коп. в звязку із розрахунком зазначеної заборгованості із відповідної кількості робочих днів за період з 1 травня 2015 року по 29 грудня 2015 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, при вирішенні спору, не в повній мірі зясував всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

В решті рішення суду є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Концерну "Техвоєнсервіс" задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2016 року у даній справі в частині визначення та стягнення з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні- змінити.

Зменшити визначений судом розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь ОСОБА_6 з 39 472 грн. 20 коп. до 18 568 грн. 73 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :