АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Петешенкової М.Ю., Черненкової Л.А., за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ від 19 січня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровськ від 19.01.2016р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

13.11.2009р. на імя ОСОБА_2 від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надана письмова розписка наступного змісту мовою оригіналу: «Расчет по спорному вопросу с.Волоское Днепропетровского района расчет в сумме 130 000 долларов США: сто тридцать тысяч долларов США на время 01.06.10г.» (а.с.60 т.2).

13.11.2009р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір поруки, на підставі якого останній, як поручитель, поручився перед ОСОБА_2, як кредитором, за виконання зобовязань ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договором позики на суму 130 000 доларів США у межах 1 000 грн. (а.с.12 т.1).

У своєму позові про стягнення з відповідачів грошової суми ОСОБА_2 посилався на те, що письмовою розпискою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується факт укладення договору позики, за умовами якого він передав їм 130 000 долларов США на строк до 01.06.2010р.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про недоведеність ОСОБА_2 факту передачі ним ОСОБА_3 та ОСОБА_4 130 000 доларів США у якості позики за наведеною вище письмовою розпискою, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні його позовних вимог про стягнення боргу.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність судового рішення безпідставні, суперечать вимогам діючого законодавства та обставинам справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін. За ч.3 ст.10, ст.ст.58, 59, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження наявності договору позики ОСОБА_2 не надано відповідного договору, укладеного з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у письмовій формі. У якості доказу наявності відносин з приводу позики позивачем надано письмову розписку відповідачів, яка як документ, виданий на підтвердження боргового зобовязання, зокрема, мала б містити зазначення про отримання позичальниками в борг конкретної грошової суми та про зобовязання її повернення. Однак надана позивачем письмова розписка не містить конкретного зазначення ні про передачу ОСОБА_2, ні відповідно про отримання від нього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошової суми з зобовязанням її повернення. Більш того, останні вказаний факт заперечували. У письмовій розписці мова ведеться про розрахунок, що, у свою чергу, може свідчити про наявність між сторонами інших правовідносин, а не договору позики. За ч.4 ст.60 ЦПК України доказування конкретних обставин не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на висновок судової почеркознавчої експертизи не можуть бути прийняті до уваги. Сама по собі укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 письмова угода про його поручительство відносно зобовязань ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «за договором позики» також не є належним доказом на підтвердження існування договору позики ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Враховуючи наведене, підстав для скасування рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_6

ОСОБА_7