Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/3242/16-ц

Провадження № 2/185/2090/16

11 травня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючий - суддя Бабій С.О.,

при секретарі Шмик К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним й про визнання права власності на квартиру

ВСТАНОВИВ

До Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним й про визнання права власності на квартиру.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалася на те, що 06.02.2002 між позивачем та відповідачами був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна: квартири, що розташована: АДРЕСА_1, договір був посвідчений на Павлоградській товарній біржі 06.02.2002, й у Павлоградському міжміському бюро технічної інвентаризації.

Позивач до суду не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити, судові витрати по справі покласти на нього.

Відповідачі до суду не прибули, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності на їх належність, допустимість, достовірність та достатність суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 набув право приватної власності на квартиру, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.02.2002, зареєстрованого за №02/06-НД. /а.с. 8/

Відповідно до ст. 227 Української РСР Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Проте спеціальною нормою: ч. 2 та ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами по вищезазначеній угоді було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов, та вказаний правочин повністю виконаний сторонами.

На момент укладення угоди законодавством не було заборонено укладати та реєструвати договори купівлі - продажу нерухомості на біржах. На даний час згідно чинного законодавства угоди щодо купівлі-продажу нерухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню.

Суд доходить висновку, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 06.02.2002 р. №02/06-НД є дійсним, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності позивачу, а тому це право підлягає визнанню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 47, 227 ЦК Української РСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст.ст. 16, 321, 392, 296, 1297 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 179, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним й про визнання права власності на квартиру - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна: квартири, що розташована: АДРЕСА_1, укладений 06.02.2002 на Павлоградській товарній біржі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, реєстровий номер №02/06-НД, - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій