Справа № 342/268/16-ц
Провадження № 2/342/274/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Серафинецької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Серафинецької сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивувала тим, що по АДРЕСА_1 в колишньому колгоспному дворі станом на 15.04.1991 року проживали її дід - ОСОБА_4, баба - ОСОБА_5, їх син - ОСОБА_2 та прабаба ОСОБА_6. Мама позивача - ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Позивач є їх внукою. В дворі стала постійно проживати з 25.06.1996 року. Вищевказаний двір був колгоспного двору, головою двору був ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_6. 09.11.1991 року ОСОБА_2 вибув з двору, ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_5. 28.03.2003 року ОСОБА_4 в Серафинецькій сільській раді склав заповіт, який на випадок смерті залишив позивачу все належне йому майно. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 і після його смерті відкрилася спадщина. ОСОБА_1 постійно проживала з дідом на час відкриття спадщини, продовжує проживати в будинку по даний час і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину. Позивач стала спадкоємцем і має право на спадкове майно, але нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину, так як житловий будинок є власністю колишнього колгоспного двору і частки колишніх членів цього двору не визначені.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримує. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов визнають повністю, претензій до житлового будинку та господарських будівель не мають. Серафинецька сільська рада не заперечує проти позову.

За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 15 січня 1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 209 від 14.10.1987 року слідує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4.

Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в АДРЕСА_1, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1960 р., загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., стайні, комори, сараю, вбиральні, криниці, огорожі, вимощення.

З виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 7556 від 2.02.2016 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», встановлено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 429 зареєстровано, що власником майна, розташованого в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом Городенківської районної Ради 15.01.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 209 від 14.10.1987 р. є ОСОБА_4 (голова колгоспного двору).

З висновку про вартість майна, визначеного ЕТВО «Придністров'я» вартість житлового будинку з надвірними спорудами станом на 03.03.2016 року становить 54750 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Довідкою № 32, виданою Серафинецькою сільською радою встановлено, що станом на 15.04.1991 року в будинку в АДРЕСА_1, були зареєстровані та проживали: голова господарства - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мама - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, про що свідчить повторне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2.

Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті ОСОБА_6, ОСОБА_5, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З копії повторного свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 слідує, що його батьками були ОСОБА_8 та ОСОБА_6.

ОСОБА_4, 1934 року народження та ОСОБА_5, 1937 року народження одружилися 14.04.1957 р., що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4.

Померлі ОСОБА_6, ОСОБА_5 заповіту не вчиняли. Після їх смерті спадщину прийняв ОСОБА_4, так як на час смерті проживав разом з ними, що стверджено випискою з погосподарської книги № 5 Серафинецької сільської ради № 40 від 02.03.16 р.

За заповітом від 28.03.2003 р., посвідченим виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 30, ОСОБА_4 заповів на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме йому і на що він за законом матиме право - онуці ОСОБА_1.

ОСОБА_4 був батьком матері позивача - ОСОБА_3, про що свідчать її свідоцтво про народження серії НОМЕР_5, видане 15.03.1958 року, та свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_6, видане 2.05.1978 р., яким стверджено, що ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу змінила прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_3.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7, виданим Серафинецькою сільською радою. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України.

За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом від 28.03.2003 р. є ОСОБА_1 (позивач).

Позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, оскільки на момент його смерті була зареєстрована і проживала разом із спадкодавцем, про що свідчить виписка з погосподарської книги № 5 Серафинецької сільської ради № 40 від 02.03.16 р.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 258/02-31 від 01.03.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її діда ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 на житловий будинок АДРЕСА_1. Оскільки згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, а отже кожному з членів колгоспного двору належить відповідна частка житлового будинку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

З довідки № 272 від 21.04.2016 року, виданої виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради слідує, що загальна площа земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 становить 0,28 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,03 га.

Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1, однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Згідно п.4 ч.1ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім'ї.

Судом встановлено, що відповідачі по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 позов визнають повністю, претензій до житлового будинку та господарських будівель не мають, що стверджено поданими до суду заявами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами.

На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 325, 328, 346, 365, 392, 1216, 1222, 1233, 1268-1270 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 214-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 1979 року народження право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федів Л.М.