Провадження №2/686/6892/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_1 з вказаним позовом в якому вказала, що 17 грудня 2014 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки за яким вона продала належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,1092 га, яка розташована на землях садівничого товариства «Ружичняньске» м. Хмельницького. У п.3 вказаного договору зазначено, що продаж вчинено за 25 000 гривень, які покупець сплатив, а продавець отримав до підписання цього договору. Зазначила, що коштів за вказаним договором вона не отримувала, а вона помилялася щодо правової природи самого договору, оскільки вважала, що укладає не договір купівлі-продажу, а застави належної ділянки. За таких обставин вважає, що вказаний договір нею був укладений внаслідок омани зі сторони покупця, а сама вона помилялася щодо правової природи договору. На підставі викладеного просила суд визнати укладений між нею та ОСОБА_2 договір недійсним.

В судовому засіданні позивач позв підтримала просила його задовольнити. Зазначила, що перебуваючи у лікарні вона познайомилася з ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_5, які запропонували відкрити свій бізнес з пошиття одежі. При цьому вони зазначили, що для відкриття бізнесу потрібні кошти для придбання обладнання. Вона зацікавилася цим та передала ОСОБА_4 в кошти у сумі 16 500 гривень. Оскільки цих коштів не вистачало та у неї була земельна ділянка, нею було запропоновано передати її в заставу. Через деякий час ОСОБА_4 повідомив їй, що знайшов чоловіка, який погодився дати кошти під заставу належної їй земельної ділянки. Після цього вони поїхали до нотаріуса та 17.12.2014 року уклали спірний договір, при цьому вона вважала, що вказаний договір є договором застави. За таких обставин, вважала що спірний договір нею був укладений внаслідок омани зі сторони покупця, та вона помилялася щодо наслідків укладення такого правочину.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомили.

За таких обставин, зі згоди позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та постановити у справі заочне рішення.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст..204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до приписів частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно положень частин першої та третьої ст.203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як встановлено з матеріалів справи 17 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 продала належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,1092 га, яка розташована у м. Хмельницькому «Ружичнянське» садівниче товариство за 25 000 гривень.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач зазначила, що під час укладення вказаного договору вона помилялася стосовно правової природи цього договору, прав та обовязків сторін і вважала, що укладає договір застави належного їй майна (земельної ділянки) і що внаслідок цього договору вона не позбавиться права власності на цю земельну ділянку. Вказаному сприяла поведінка відповідачів за позовом, які переконували її саме у таких наслідках, чим ввели її в оману. Таким чином по суті позивач зазначає дві підстави визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним: вчинення правочину під впливом помилки та вчинення правочину під впливом обману.

Відповідно до ст.229 ЦК України, положення якої визначають правові наслідки вчинення правочину під впливом помилки, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст..230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно розяснень, які містяться у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК ( 435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ( 435-15 )), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Пунктом 20 вказаної Постанови Пленуму ВСУ розяснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже згідно вказаних норм закону та розяснень Пленуму ВСУ обовязок щодо наявності під час вчинення оспорюваного нею правочину помилки, а також наявність самого факту обману покладається саме на особу, яка вчинила правочин внаслідок помилки або пі впливом обману.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із змісту оспорюваного договору купівлі-продажу (пункт 1) за цим договором продавець (ОСОБА_1В.) передає у власність покупцеві (ОСОБА_2М.) земельну ділянку, відомості про яку зазначені у пункті 2 цього Договору. У пункті 2 Договору визначений обєкт купівлі-продажу зазначена земельна ділянка, її кадастровий номер, площа, місце розташування. Також у пункті 3 міститься застереження про те, що вказаний договір купівлі-продажу вчинений за 25 000 гривень, які покупець передав продавцю у повному обсязі до підписання договору. Також положеннями договору міститься розяснення сторонам про час набуття покупцем права власності на предмет купівлі-продажу (п.12), а також засвідчення, що підписання цього договору сторони стверджують в них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір, а також те, що вони отримали від нотаріуса всі розяснення стосовно укладеного договору і ніяких зауважень чи доповнень до цього договору не мають. Цей договір укладається сторонами добровільно, при здоровому розумі та ясній памяті, маючи дійсні наміри на його укладення, сторони підтверджують що не перебувають у хворобливому стані, не страждають у момент укладення цього договору на захворювання, які перешкоджають усвідомленню його суті, зміст норм законодавства, які зазначені у договорі їм відомі та зрозумілі. Також сторони стверджують, що цей договір ними прочитаний до підписання, договір не носить характеру фіктивного, удаваного правочину, не приховує собою інший правочин, не є наслідком помилки, обману, впливу тяжких обставин, застосування фізичного чи психічного тиску, не укладений на невигідних умовах (п.13). Вказаний договір був підписаний позивач без будь-яких застережень чи зауважень.

Також в матеріалах нотаріальної справи під час оформлення оспорюваного правочину міститься нотаріально завірена заява ОСОБА_6, чоловіка позивача, який надав згоду останній саме на продаж вказаної земельної ділянки.

Таким чином, позивач при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу була ознайомлена з його змістом, наслідки такого правочину останній були розяснені нотаріусом, про що остання підтвердила, підписавши договір без будь-яких застережень чи зауважень.

Також встановлено, що 04 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області з заявою з приводу заволодіння відповідачами шляхом обману та зловживання довірою належними їй грошовими коштами у сумі 16 500 гривень та земельною ділянкою. За наслідками досудового розслідування вказаного кримінального провадження 14 травня 2015 року слідчим СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області було винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Твердження позивача про те, що між нею та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 існувала домовленість про відкриття бізнесу з пошиття одежі на організацію якого, в якості своєї частки вона передала ОСОБА_4 16 500 гривень, а також повинна була передати у заставу спірну земельну ділянку, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.

Не знайшли свого підтвердження такі посилання позивача і під час розслідування органами досудового слідства поданої нею заяви стосовно шахрайських дій зі сторони відповідачів.

За таких обставин суд приходить до переконання, що поданий позивачем позов є необґрунтований у звязку з чим у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст..ст. 203, 215, 229, 230 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмової заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: