Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/539/16-ц

Номер провадження: 2-о/511/21/16

21 червня 2016 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О. В.,

при секретарі Кінаш Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлені особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про встановлення факту батьківства,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства з ОСОБА_4, померлим 14.11.2011 року, який є її рідним батьком, посилаючись на наступні обставини.

Заяву обгрунтувала тим, що 14.11.2011 року у селі Степове Роздільнянського району Одеської області помер батько заявника ОСОБА_1 ОСОБА_4, який залишив заповіт на імя заявника. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, який розташований в с. Степове, вулиця Лейтенанта Туркова, № 50 та належав померлому на праві власності. ОСОБА_1 вказує, що вона своєчасно, як спадкоємець першої черги, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову, мотивовану тим, що у її свідоцтві про народження відсутній запис у графі «Батько». Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Зазначає, що вказана ситуація виникла через те, що її батьки спочатку не зареєстрували шлюб і проживали однією сім'єю, але і вона і її рідна сестра ОСОБА_3 вважали ОСОБА_4 рідним батьком, померлий також ніколи не заперечував факту батьківства. Вважає, що вказане сталося із-за необізнаності батьків у законодавстві. На даний час вищевказані обставини позбавляють заявника прийняти спадщину після смерті батька, тому вона вимушена звернутися до суду з вказаною заявою.

Заявник у судовому засіданні доводи заяви підтримала, просив заяву задовольнити, підтвердив викладені обставини у заяві та зазначала, що померлий ОСОБА_4 був її рідним батьком, відносився до неї та сестри ОСОБА_3 як до дочок, навіть в заповіті на її імя вказав її як доньку.

Зацікавлена особа: ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона є матірю заявника та дружиною померлого ОСОБА_4 Пояснила, що вінчалася вона у 17 років, а чоловіку ОСОБА_4 на той час було 23 роки. Після вінчання вони шлюб не реєстрували, оскільки їй не виповнилося 18 років. Потім в Іркутській області народилася старша донька ОСОБА_1, батько якої був ОСОБА_4 та який самостійно реєстрував народження доньки. В свідоцтві про народження доньки ОСОБА_1 відсутній запис в графі « Батько», але їй стало про це відомо через деякий час після реєстрації доньки. Чоловік дуже любив старшу доньку ОСОБА_1, тому все своє майно заповідав їй. На спадщину вона не претендує, наполягала на задоволенні заяви, оскільки померлий був дійсним біологічним батьком заявника.

Зацікавлена особа ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.В. в судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі та пояснила, що вона являється рідною сестрою заявника. Підтвердила пояснення ОСОБА_2 та заявника ОСОБА_1 Зазначала, що вона також має свідоцтво про народження та в ньому відсутній запис про батька. Все своє життя, вона разом з сестрою знали, що у них є батько ОСОБА_4, який їх любив. Всі сусіди в селі також знали, що у них є мати та батько. Зі своєї сторони на спадщину вона не претендує, по заповіту будинок належить старшій сестрі ОСОБА_1 В подальшому зацікавлена особа ОСОБА_3 надала до суду заяву, згідно якої просила послідуючі судові засідання проводити у її відсутність.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що всю родину ОСОБА_4 вона знає ще з 60-х років, коли вони разом проживали спочатку в Іркутській області, а потім переїхали до Роздільнянського району Одеської області. ОСОБА_4, який помер 14.11.2014 року, доводився рідним батьком заявнику. В селі всі люди та сусіди знали їх як одну порядну родину, старша донька навіть схожа виглядом на свого покійного батька. Проте, що в свідоцтві про народження ОСОБА_1 відсутній запис про батька ніхто і не знав. Покійний дуже любив своїх дітей, а з донькою ОСОБА_1 у нього були дуже теплі стосунки і він залишив заповіт на її імя.

Вислухавши пояснення заявника, зацікавлених осіб, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована і така, що підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ч. 2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалася матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Згідно з п.15 абз.3 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтво про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В силу абз.1 п.15 вказаної Постанови Пленуму ВСУ суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

З огляду на те, що заявник народилася 28.06.1963 року, суд при вирішенні питання про встановлення батьківства застосовує норми КпШС України. Відповідно до ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Судом в судовому засіданні встановлено, що 14 листопада 2011 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 276081 зареєстрованого виконавчим комітетом Степової сільської ради Роздільяннського району Одеської області від 15.11.2011 року.(а.с.10).

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 09 серпня 1965 року в Іркутській області, свідоцтво про шлюб серії ІІ-СМ № 146347 на підставі актового запису № 19.(а.с.6).

Заявник народилася 28 червня 1963 року в с.Сосновка, Тайшетского району, Іркутської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-СМ № 306903 від 17.07.1963 року, виданого на підставі актового запису №75. В свідоцтві про народження матір'ю заявника визначена ОСОБА_2, відомості про батька відсутні. (а.с.7).

13.07.1980 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб в Турятській сільській раді Глибокского району Черновицької області на підставі актового запису № 13 та отримали свідоцтво про шлюб серії І-МИ № 318348. Після укладення шлюбу їм присвоєні прізвища чоловікові та дружині Майор.(а.с.8).

При огляді в судовому засіданні копії спадкової справи № 317/2011 щодо майна померлого 14.11.2011 року ОСОБА_4, з довідки (виписки з домової книги про склад сімї та прописки) № 771 від 05.12.2011 року встановлено, що будинок в с. Степове, по вул. лейтенанта Туркова, №50, належить на праві власності ОСОБА_4 та лицевий рахунок відкритий також на нього, згідно запису в погосподарській книзі, в будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_2 дружина померлого, дочка - ОСОБА_1, зять та онуки.(а.с.31).

При житті ОСОБА_4 12.12.1997 року склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Степової сільської ради Роздільнянського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №106, яким все своє майно заповів доньці - ОСОБА_1. (а.с.9).

При звернені заявника до державного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно ОСОБА_4 заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутню документів, які б підтверджували родинні відносини заявника з померлим.(а.с.36).

Підсумовуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що померлий ОСОБА_4 був дійсно рідним батьком заявника, оскільки мати, сестра заявника та свідок підтвердили вказаний факт, навіть останнє розпорядження померлого вказує про те, що він особисто визнавав ОСОБА_1 як доньку, оскільки заповідав останній все своє майно як дочері; окрім того наявність всіх письмових документів з сільради вказують про проживання родини ОСОБА_4 за однією адресою та зазначенням ОСОБА_1 в складі сімї як донька.

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту батьківства, а саме те, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_4, який помер 14.11.2011 року. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє їй оформити спадкові права після смерті батька.

Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

На підставі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

Керуючись, ст. ст.10,11,202,209,214-215, п.1 ч. 1, ч. 2 ст.256, ст.259 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_4, який помер 14.11.2011 року, був батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. В. Іванова