АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3368/16 Справа № 202/3014/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Пищида М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Осіяна О.М., Глущенко Н.Г.,

за участі секретаря: - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент Банк", ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач у лютому 2014 року звернувся до суду із позовом до відповідача про звернення стягнення, обґрунтовуючи вимоги тим, що 28.03.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно умов якого - позивач надав ОСОБА_6 кошти у сумі 24 225 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.03.2014 року.

В забезпечення виконання зобов'язань 28.03.2008 року між позивачем та відповідачем - ОСОБА_7 укладено договір застави рухомого майна, згідно якого предметом застави є рухоме майно, а саме: автомобіль MERCEDES-BENZ 313, 2003 року випуску, д/н НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7 на праві власності.

У порушення умов договору відповідач - ОСОБА_6 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Станом на 16.10.2013 року за відповідачем - ОСОБА_6 наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 52 550,32 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом - 21 348,21 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 20 983,52 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання - 10 218,59 доларів США.

Зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 000 грн., згідно договору укладеного 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем - ПАТ "А-Банк".

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд: передати в заклад (володіння) шляхом опису позивачеві предмет застави, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля; стягнути солідарно із усіх відповідачів - 10 000 грн.; стягнути з відповідача - ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в розмірі 3 200 грн.; стягнути з відповідачів - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судовий збір.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в частині відмови про звернення стягнення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося та набрало законної сили.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності,тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.03.2008 року між позивачем та відповідачем - ОСОБА_6 був укладений договір, згідно умов якого - позивач надав ОСОБА_6 кредитні кошти у сумі 24 225 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.03.2014 року (а. с. 12-16).

В забезпечення виконання зобов'язання відповідач - ОСОБА_7 надав у заставу автомобіль MERCEDES-BENZ 313.

Умови кредитного договору відповідач виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 16.10.2013 року за відповідачем - ОСОБА_6 наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 52 550,32 доларів США (а. с. 7-8).

Банк свої зобов'язання по кредитному договору виконав належним чином, про що свідчить заява на видачу готівки №1 від 20.10.2010 року (а.с.11). Але, відповідач порушив умови укладеного договору, в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 16.10.2013 року має заборгованість всього у сумі 52 550,32 доларів США, що еквівалентно 420034,71 грн., (а.с.7-8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд виходив з того, що позивач не скористався своїм правом вирішення питання в позасудовому порядку щодо звернення стягнення на транспортний засіб, що передбачено договором застави.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно ч.1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором, ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу»передбачено що, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Однак, як роз»яснено в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин»від 30 березня 2012 року резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави/іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч.1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов»язковому порядку має зазначатись : загальний розмір вимог та всі його складові , що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки -шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іподекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації ( при цьому суд може зазначити , що початкова ціна встановлюється на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна , на підставі оцінки , проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Як вбачається зі змісту ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

За змістом п. 12.9 кредитно-заставного договору за вибором банку звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися у судовому порядку відповідно до розділу ІV Закону України «Про забезпечення кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умов цього договору.

Таким чином право банку на реалізацію предмета застави шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення останнім договору купівлі-продажу предмету застави від імені особи ОСОБА_7 виникає безпосередньо з вищевказаного Закону України та умов укладеного між сторонами договору.

На вказані вище норми матеріального права та фактичні обставини справи суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України уваги не звернув.

Встановивши фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність встановлених законом підстав для реалізації предмета застави шляхом укладення банком договору купівлі-продажу від імені відповідачки з іншою особою-покупцем, що не порушує норм цивільного процесуального закону, а також зазначені висновки суду узгоджуються з нормами матеріального права та матеріалами справи.

За таких обставин відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 10 червня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року - скасувати.

Вилучити у ОСОБА_7 належний йому на праві власності автомобіль марки MERCEDENS-BENZ, модель: 313, рік випуску 2003, тип ТЗ: автобус-D, № кузова/шасі:НОМЕР_2, реєстраційний номер:НОМЕР_3, та передати його на збереження ПАТ КБ «ПриватБанк»

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 52550 доларів США 32 центів звернути стягнення на предмет застави, а саме вищевказаний автомобіль, шляхом продажу цього автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_7 договору купівлі-продажу будь-яким способом з особою покупця, зі зняттям автомобіля в органах ДАІ та надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для продажу автомобіля.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: