Справа № 199/1755/16-ц
30 серпня 2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
судді Скрипник О.Г..
секретарі Свіріній Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», про визнання договору недійсним,
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ «Євролізинг», про визнання договору недійсним.
Позивач зазначає, що договір є недійсним з часу його укладення, оскільки : в договорі викладено недостовірну інформацію про предмет лізингу, зазначена інша вартість автомобіля; умови договору є несправедливими, в договорі відсутні відомості про продавця товару; договір фінансового лізингу не посвідчений нотаріально.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки судові не повідомив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.
Додатком №1 до Договору визначено графік авансових платежів по 624, 82 доларів США щомісячно. Вартість предмета лізингу 14 995, 65 доларів СШ або 344 900, 0 грн. суму адміністративного платежу ( 10 % від вартості предмета лізингу) 1 499, 57 дол США. а також суму комісії за передачу предмета лізингу (3%) -449, 87 дол США. В договорі зазначено, що грошові зобовязання виконуються у гривні.
Додатком №2 до договору передбачено, що ціна марки та моделі автомобіля складає 14 995, 65 дол США.
В судовому засіданні встановлено, що 02.06.2015 року позивач сплатив на рахунок відповідача авансовий платіж у сумі 86 500, 0 грн, що підтверджується квитанціями №3 та №4 від 02.06.2015 року, в той час, як в договорі зазначено, що вартість предмета лізингу становить 14 995, 65 дол США.
Відповідно до пункту 4.1 договору лізингу, лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів : адміністративного платежу; авансового платежу; комісію за передачу предмета лізингу; у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4. ст. 9 Договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6. ст. 9 даного Договору.
За п.1.4 договору лізингу, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо. Пунктом 4.4 договору передбачено, що у випадку дефектів предмета лізингу, які роблять неможливим нормальну експлуатацію предмета лізингу, лізингоодержувач та лізингодавець мають право відмовитися від акту приймання-передачі і лізингодавець повинен замінити такий предмет лізингу за умовами п.1.8 даного договору.
Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного зобовязань сторонами за даним договором. ( п.2.1)
Строк лізингу починається з моменту передачі предмету лізингу та підписання акту приймання передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком №3 до цього договору , якщо інше не передбачено умовами даного договору.
У відповідності до договору, адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу первинного платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату.
Відповідно до п. 12.1 договору, лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж та частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір. В такому випадку поверненню підлягає 60 % від сплаченого авансового платежу, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.
Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона ( лізингодавець) передає або зобовязується передати іншій стороні ( лізингоодержувачу) у користування майно , що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем ( прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця ( постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов ( непрямий лізинг), на перший строк і за встановлену плату ( лізингові платежі).
Згідно ст. 807 ЦК України, предметом договору лізингу може бути неспоживача річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу ( строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця ( постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем , продавець ( постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу , його доставки, заміни , безплатного усунення недоліків , монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця ( постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем , продавець (постачальник) та лізингодавець несуть відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюється продавцем ( постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем ( постачальником) .
Відповідно до ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що продавець (виконавець. Виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, які всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
В порушення вказаних вище нормативно-правових актів, в укладеному між позивачем та відповідачем договорі лізингу відсутні відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися позивач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.
Суд також вважає, що умови пункту 1.4 оспорюваного договору (про те, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець) суперечить вимогам частини першої статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця. Окрім того в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.
Крім того, пункт 12.1 розділу 12 договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
В договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання лізингодавцем обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг» , повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості та при цьому значно розширені права лізингодавця.
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Зважаючи на зміст спірного договору фінансового лізингу від 29.05.2015 року, укладеного між сторонами суд дійшов висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 29.05.2015 року, укладений між позивачем а відповідачем нотаріально посвідчено не було.
Керуючись ст.ст. 203, 215, 220, 227, 806, 807, 808 ЦК України, Законами України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», ст.ст.10, 60, 215-218, 226-228 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг», про визнання договору недійсним задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на користь держави судовий збір у розмірі 865, 0 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Г.Скрипник