Справа № 465/2207/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/783/1134/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Бойко С.М. і Крайник Н.П.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства /ЛКП/ "Південне" на рішення Франківського районного суду міста Львова від 04 листопада 2015 року по справі за позовом Львівського комунального підприємства /ЛКП/ "Південне" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року Львівське комунальне підприємство /ЛКП/ "Південне" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, з тих підстав, що остання не проводить оплату за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території і центрального опалення чим допустила заборгованість за фактично надані житлово-комунальні послуги в розмірі 9870 грн. 33 коп. Добровільно відповідач не бажає сплатити заборгованість, в зв"язку з чим позивач просить стягнути таку заборгованість в судовому порядку.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 04 листопада 2015 року в задоволенні позову ЛКП "Південне" відмовлено у зв"язку із спливом позовної давності.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - Львівське комунальне підприємство /ЛКП/ "Південне". Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному та необ"єктивному дослідженні всіх обставин справи. Судом не було надано юридичної оцінки доказам, які були представлені, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Апелянт зазначає, що ОСОБА_4 в період з січня 2011 року по грудень 2014 року здійснювала платежі за надані послуги. Окрім цього, звертає увагу, що 07.06.2013 року Франківським районним судом міста Львова видано судовий наказ про стягнення солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ЛКП "Південне" суми заборгованості в розмірі 7635 грн. 37 коп. 16.07.2013 року згаданий судовий наказ було скасовано. Вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів з яких вбачається переривання строків позовної давності. Зазначає, що станом на день подачі апеляційної скарги заборгованість за холодну воду в розмірі 22 грн. 76 коп. у відповідача відсутня. В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 04 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ЛКП "Південне" заборгованість за фактично надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 9847 грн. 33 коп. Також просить стягнути з відповідача на користь ЛКП "Південне" понесені судові витрати в розмірі 1047 грн. 48 коп.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Як вбачаться з матеріалів справи, а саме: з довідки з місця проживання про склад сім"ї і прописки №80 від 16.01.2015 року, ОСОБА_4, та її покійний чоловік - ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Згідно заперечення ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, остання зазначає, що квартира АДРЕСА_1 в якій вона зареєстрована, належить їй на праві власності.

Будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі та утриманні Львівського комунального підприємства /ЛКП/ "Південне".

Як вбачається з відомості про нарахування та оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, ОСОБА_4 не сплачувала належним чином Львівському комунальному підприємству /ЛКП/ "Південне" за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з січня 2011 року по грудень 2014 року в зв"язку з чим у ОСОБА_4 утворилася заборгованість в сумі 9847 грн. 33 коп. З згаданого розрахунку також вбачається, що у ОСОБА_4 станом на 01 січня 2011 року існувала заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 5018 грн. 09 коп.

Також, Львівське комунальне підприємство /ЛКП/ "Південне" в своїй позовній заяві зазначає, що у ОСОБА_4 існує заборгованість по оплаті за холодну воду в розмірі 22 грн. 76 коп., однак будь-яких доказів на підтвердження згаданого позивачем не наведено.

Встановлено, що ухвалою судового засідання Франківського районного суду міста Львова від 16 липня 2013 року скасовано судовий наказ №2н/465/894/13, виданий суддею Франківського районного суду міста Львова 07 червня 2013 року за заявою Львівського комунального підприємства /ЛКП/ "Південне" про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_4 7635 грн. 37 коп. заборгованості за комунальні послуги. Згідно копії заяви про видачу згаданого судового наказу вбачається, що таким було стягнуто заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 7635 грн. 37 коп. за період з січня 2009 року по травень 2013 року.

Постановляючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв"язку з пропуском позивачем строку позовної давності, суд виходив з тих підстав, що позивачем не наведеного жодного доказу на підтвердження поважності пропуску такого.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. (ч.3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,3 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

За своєю сутністю судовий наказ є актом реалізації судової влади, яким вирішується цивільна справа по суті заявлених вимог.

Як і в наказному, так і в позовному провадженні реалізуються завдання цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Підставою для відкриття наказного провадження у справі є прийняття судом заяви про видачу судового наказу, а для відкриття позовного провадження - позовної заяви.

Результат вирішення цивільної справи по суті у позовному провадженні закріплюються у рішенні суду. За результатами вирішення справи у наказному провадженні видається судовий наказ.

З огляду на викладене та на положення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 264 ЦК України необхідно дійти висновку, що подання заяви про видачу судового наказу та його видача судом перериває позовну давність.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу, що у зазначеній справі перебіг позовної давності був перерваний у зв'язку з поданням Львівським комунальним підприємством /ЛКП/ "Південне" заяви про видачу судового наказу.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов"язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" (далі - постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 -21 Закону №1875-IV від 24 червня 2004 року, Постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов"язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року.

Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна прийти до висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Проте, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" затверджено типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до положень ст.162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з п.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій зобов'язані сплачувати; як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_4 слід стягнути існуючу заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території станом на 16 січня 2015 року в розмірі 9847 грн. 33 коп. Підставою для відмови в задоволенні даного позову не можуть

За наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм матеріального права, що згідно п.п.3.4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Задовольняючи частково таким чином апеляційну скаргу та позовні вимоги, згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, з врахуванням того, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. та відповідно суму яка підлягала до сплати в суді апеляційної інстанції, 110% від 243 грн. 60 коп. (267 грн. 96 коп.) такі судові витрати необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства /ЛКП/ "Південне" задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 04 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення яким позов Львівського комунального підприємства /ЛКП/"Південне" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Львівського комунального підприємства /ЛКП/ "Південне" заборгованість за фактично надані житлово-комунальні послуги у розмірі 9847 грн. 33 коп. та 511 грн. 56 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Бойко

Н.П. Крайник