Справа № 694/1432/16-ц
провадження 2/694/686/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

23.12.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Кравченко Т.М.,

при секретарі Некречій Н.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 просить визначити їй додатковий строк в два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася 06 березня 2016 року після смерті батька ОСОБА_4. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06 березня 2016 року в с. Майданівка Звенигородського району Черкаської області помер її батько ОСОБА_4. Після смерті батька залишилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 4,80 га, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю від 03.05.2006 року та знаходиться в адміністративних межах Хлипнівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. 01 жовтня 2016 року позивач звернулася до Звенигородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак їй було відмовлено в звязку з пропуском шестимісячного строку. При цьому вона дізналась, що 05 липня 2016 року за № 235/2016 заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_4 Із заявами про прийняття спадщини звернулися мати позивача ОСОБА_5, сестра ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3 Спадщину позивач не змогла прийняти вчасно, оскільки вона проживає в іншому районі та не могла залишити матір ОСОБА_5, яка потребувала стороннього догляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримала повністю та просила її задовольнити. Пояснила, що після смерті батька ОСОБА_4 вона забрала матір ОСОБА_5 до себе в с. Заліське Тальнівського району, де доглядала за нею до дня смерті 04 листопада 2016 року. Мати була хвора, а тому вона не могла її залишати вдома саму. В липні 2016 року вона возила свою матір ОСОБА_5 до нотаріуса в м. Звенигородку, щоб та написала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 Сама позивач не писала тоді заяву, бо мати хотіла оформити спадок на себе, а потім заповісти все майно їй. Про те, що брат і сестра позивача також прийняли спадщину їй стало відомо лише в жовтні при зверненні до нотаріуса.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні. Пояснила, що позивач ОСОБА_1 мала змогу вчасно подати заяву, однак не зробила цього без будь-яких поважних причин. Їхня мати дійсно останнім часом проживала з позивачем, однак вона самостійно пересувалась та позивач могла її залишити на деякий час у разі потреби. Крім того, в липні 2016 року позивач возила матір до нотаріуса та в сільську раду с. Хлипнівка для оформлення заповіту, а також неодноразово приїздила в с. Майданівку для отримання материної пенсії.

Відповідач ОСОБА_3 також позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що будь-яких поважних причин для пропуску строку у позивача не було. Її посилання на те, що матір потребувала постійного стороннього догляду є безпідставними. Позивач без відома брата та сестри забрала матір до себе та часто залишала її саму вдома, коли відлучалась у справах.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 березня 2016 року в м. Звенигородка Черкаської області помер ОСОБА_4, який був батьком позивача ОСОБА_1 та відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 5, 6).

Згідно довідки № 604 від 13.10.2016 року, виданої виконавчим комітетом Хлипнівської сільської ради, ОСОБА_4 до дня смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно у виді земельної ділянки розміром 4,80 га, що розташована на території Хлипнівської сільської ради Звенигородського району та належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 7).

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій Звенигородської державної нотаріальної контори від 04.10.2016 року вбачається, що після смерті ОСОБА_4, який помер 06 березня 2016 року, 05.07.2016 року за № 235/2016 заведена спадкова справа. 05.07.2016 року із заявою про прийняття спадщини звернулися дружина померлого ОСОБА_5, 06.09.2016 року - дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_3, а 01.10.2016 року дочка ОСОБА_1 Інші спадкоємці до нотаріальної контори не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Видати свідоцтво про право на спадщину заявнику ОСОБА_1 неможливо в звязку з тим, що спадкоємцем пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 9).

Також судом встановлено, що 05 липня 2016 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1 Заповіт було посвідчено секретарем Хлипнівської сільської ради Звенигородського району ОСОБА_6 (а.с. 26).

04 листопада 2016 року ОСОБА_5 померла в с. Заліське Тальнівського району (а.с. 27).

Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до розяснень, що містить п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, зробленому Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначається, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Позивач просить продовжити їй строк на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 та посилається на наявність поважної причини пропуску, а саме проживання разом з нею в Тальнівському районі матері ОСОБА_5, яка потребувала стороннього догляду.

На підтвердження своїх вимог надала суду довідку Хлипнівської сільської ради від 01.11.2016 року про те, що ОСОБА_5 проживала до 20 серпня 2016 року в с. Майданівка Звенигородського району та виїхала на тимчасове проживання до дочки ОСОБА_1 в с. Онопріївка Тальнівського району (а.с. 25).

Допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили той факт, що мати позивача ОСОБА_5 проживала разом з нею та позивач доглядала її до смерті. ОСОБА_5 мала незадовільний стан здоровя та не могла пересуватись самостійно.

Свідок ОСОБА_9, який обіймає посаду сільського голови, та свідок ОСОБА_6, яка працює секретарем Хлипнівської сільської ради, суду пояснили, що після смерті батька ОСОБА_3 позивач періодично проживала з матірю ОСОБА_5 в с. Майданівка Звенигородського району, а в серпні 2016 року позивач забрала матір до себе в Тальнівський район. Також свідок ОСОБА_6 пояснила, що в липні позивач приїздила разом з матірю ОСОБА_5 до сільської ради в с. Хлипнівку Звенигородського району, де остання складала заповіт. При цьому ОСОБА_5 була в доброму стані та пересувалась самостійно без палиці. 01 листопада 2016 року позивач знову приїздила до сільської ради разом з матірю, щоб отримати довідку щодо проживання останньої в с. Майданівка Звенигородського району. Під час цього візиту ОСОБА_5 вже пересувалась за допомогою палиці, однак заходила до сільської ради самостійно.

Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач пропустила шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 без поважних причин.

Посилання позивача на те, що вона проживала в Тальнівському районі та не могла залишити матір без догляду, щоб приїхати до нотаріуса в м. Звенигородку є безпідставними, оскільки судом встановлено, що до 20 серпня 2016 року ОСОБА_5 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 та з нею періодично проживала позивач.

05 липня 2016 року позивач привозила свою матір ОСОБА_5 до Звенигородської державної нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті чоловіка ОСОБА_4, однак сама із заявою до нотаріуса не звернулася. В той же день, 05 липня 2016 року, позивач разом з матірю ОСОБА_5 приїздила до Хлипнівської сільської ради, де остання склала заповіт на користь ОСОБА_1

Також сторони визнали той факт, що після виїзду матері на проживання до позивача в Тальнівський район остання неодноразово приїздила в с. Майданівку для отримання пенсії.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 мала змогу вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та відсутні поважні причини пропуску строку, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України та ст. ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Повний текст рішення складено 27 грудня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд.

Суддя Т.М. Кравченко