Справа № 699/371/16-ц
Номер провадження 2/699/281/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретарів Таран О.В., Могильної І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Корсуня-Шевченківського цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2016 до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області поступила позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона передала в борг відповідачу кошти, які останній зобовязувався повернути на першу вимогу позивача, на загальну суму 77 000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідними розписками. На вимогу позивача відповідач повернув лише частину боргу в сумі 20 000 грн. 00 коп., решту суми, яка становить 57 000 грн. 00 коп., відповідач відмовляється повернути у добровільному порядку.

У суді представник позивача позовні вимоги змінив, просив суд стягнути із відповідача на користь позивача залишок отриманих відповідачем в борг коштів в сумі 21 000 грн. 00 коп., змінений позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Вказав, що оскільки в розписках дати повернення боргу не вказані, то строки повернення коштів визначались згідно норм ЦК України, тобто з моменту одержання письмової вимоги позивача про повернення коштів, яка направлена відповідачу 30.05.2016 (отримана ним 02.06.2016) і копія якої додана до позовної заяви.

Відповідач у суд зявився, заперечив проти задоволення позову, зазначаючи в обґрунтування те, що кошти він отримував для свого батька в рахунок майбутнього продажу будинку батька, а не в борг, і дійсну ситуацію відображає лише остання розписка, яка фактично обєднала три попередні, і якою підтверджувалось отримання відповідачем від позивача коштів на загальну суму 41 000 грн. 00 коп. (еквівалент 9 500,00 дол.США), в т.ч. і за попередніми трьома розписками. Платіж за будинок був розстрочений на один рік, позивач вселилась в будинок, проживала в ньому з осені 2014 року по 18.06.2016, але всю суму коштів, належних до сплати за будинок, не віддала. Через недбале ставлення позивача до вказаного будинку, його стан погіршився, тому відповідач на письмову вимогу позивача про повернення коштів відповів, що поверне такі після відшкодування позивачем збитків, завданих пошкодженнями будинку. Відповідач у звязку із відмовою позивача від купівлі будинку вже повернув позивачу 20 000 грн. 00 коп.

Будучи допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є колишньою дружиною відповідача з 07.10.2015. Підтверджує, що позивач передала відповідачу кошти в рахунок купівлі будинку на загальну суму 41 000 грн. 00 коп. у декілька етапів: по 10 000 грн. 00 коп., 9 000 грн. 00 коп., 17 000 грн. 00 коп., 5 000 грн. 00 коп. відповідно. Розписки про отримання коштів відповідач писав під диктовку позивача, під час чого були присутні вона та ОСОБА_5 Позивач дійсно проживала в будинку приблизно два роки, який планувала придбати у власність, після чого будинок мав незадовільний стан.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він є сином відповідача, який особисто вирішував питання щодо продажу будинку свого батька позивачу, яка в свою чергу знала про відсутність належно оформлених повноважень відповідача на продаж будинку, але погодилась сплачувати кошти. Свідок підтвердив, що позивач проживала в будинку з осені 2014 року по 18.06.2016, і під час проживання позивача у будинку стан такого погіршився. Також свідок вказав, що чув розмови позивача і відповідача про гроші, однак подробиць не знає і особисто не бачив, як позивач передавала відповідачу кошти за будинок.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що 22.09.2015 на її робочому місці з нею, як приватним юристом, консультувалась позивач з приводу купівлі будинку, при цьому показала декілька розписок про передачу коштів у борг. Відповідач пояснив, що ці кошти отримані ним в рахунок майбутнього продажу будинку, що належить його батькові, при цьому його повноваження на здійснення такого продажу належним чином не оформлені. Свідок ОСОБА_7 порекомендувала відповідачу належно оформити повноваження (отримати довіреність від батька) на продаж будинку. Після цього позивач повідомила, що вже проживає у будинку. При свідкові відповідач визнав, що отримав від позивача кошти в сумі 36 000 грн. 00 коп., після чого свідок порадила сторонам скласти розписку про дійсні наміри. Сторони узгодили борг відповідача перед позивачем в сумі 41 000 грн. 00 коп., при цьому попередні розписки при свідкові знищені не були. Приблизно через півроку свідкові зателефонувала позивач і повідомила, що відповідач повернув їй 20 000 грн. 00 коп.

На допиті інших свідків сторони не наполягали.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В суді встановлено, що батькові відповідача на праві власності належить будинок, розташований по вул.Енгельса, 13 (до зміни нумерації 17) у смт.Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, придбаний відповідно до договору купівлі-продажу від 03.11.2004 (а.с.32, 42, 43).

Позивач та батько відповідача в усній формі домовились про майбутній продаж будинку позивачу, позивач вселилась в будинок, проживала в ньому з осені 2014 року по 18.06.2016. Через тяжку хворобу батька відповідача та його знаходження у Звенигородському будинку-інтернаті для інвалідів та престарілих (а.с.35, 36, 37, 38) подальші дії щодо майбутнього продажу будинку здійснював від імені власника будинку його син відповідач, однак відповідні документи на представництво інтересів оформлені не були.

Кошти в рахунок оплати вартості будинку позивач передавала відповідачу, що оформлювалось розписками.

Так, з розписки від 03.03.2014 (а.с.6) вбачається, що відповідач отримав, а позивач позичила йому у борг гроші в сумі 17 000 грн. 00 коп., свідком чого виступав ОСОБА_5

Відповідач в судовому засіданні підтвердив написання ним вказаної розписки та отримання коштів, однак вказав, що у даті розписки помилка і кошти він отримав 03.03.2015, а не 03.03.2014.

З розписки від 02.11.2014 (а.с.7) вбачається та що підтвердив в судовому засіданні відповідач, що він отримав, а позивач позичила йому у борг гроші в сумі 10 000 грн. 00 коп., свідком чого виступав ОСОБА_5

З розписки від 20.12.2014 (а.с.8) вбачається та що підтвердив в судовому засіданні відповідач, що він отримав, а позивач позичила йому у борг гроші в сумі 9 000 грн. 00 коп.

З розписки від 22.09.2015 (а.с.9) вбачається та що підтвердив в судовому засіданні відповідач, що він частково отримав від позивача кошти в рахунок майбутнього продажу будинку батька, розташованого по вул.Енгельса, 13 (до зміни нумерації 17) у смт.Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, на загальну суму 41 000 грн. 00 коп., в т.ч. отримані за вказаними трьома розписками 36 000 грн. 00 коп. А 22.09.2015 відповідач фактично отримав ще 5 000 грн. 00 коп. Також сторони домовились, що іншу суму 26 000 грн. 00 коп. позивач сплатить протягом двох років і ця сума визначалась, виходячи з того, що вартість будинку була зменшена порівняно із попередніми домовленостями на 4 000 грн. 00 коп. Свідком вказаного виступила ОСОБА_7

30.05.2016 позивачем відповідачу була направлені вимога про повернення отриманих відповідачем вказаних коштів (а.с.10). Вимога отримана відповідачем 02.06.2016 (а.с.11), що він підтвердив у суді.

Відповідач повернув позивачу 20 000 грн. 00 коп., свідком чого став ОСОБА_8, про що свідчить розписка позивача від 19.04.2016 (а.с.39).

За таких обставин суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні ознаки існування між сторонами правовідносин пов*язаних із отриманням відповідачем коштів позивачки у борг. Натомість існують ознаки попередньої оплати позивачем вартості будинку батька відповідача за домовленістю про купівлю-продаж вказаного нерухомого майна, яка безпідставно була оформлена як передача грошей у борг.

Вирішуючи питання вказаного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

На відміну від вказаного виду договору, у відповідності до приписів ст..655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, тобто договір купівлі-продажу є двостороннім договором, який створює як права, так і обов*язки обох сторін договору.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи надані сторонами розписки, суд прийшов до висновку, що справжньою правовою природою вказаних правовідносин, незважаючи на найменування документа борговою розпискою, є попередня оплата нерухомого майна батька відповідача, а не отримання грошей у борг.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів, але наявні у справі розписки про отримання грошових коштів не містить зобов'язання про їх повернення, що є логічним з точки зору дійсних правовідносин, що виникли між сторонами у справі.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, що мається у цивільній справі № 6-1967цс15 від11.11.2015 року.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, у звязку з чим судові витрати із відповідача на користь позивача не стягуються.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Повний текст рішення виготовлено 04.11.2016.

Суддя ОСОБА_9sp; Л.