Справа № 466/5401/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Глинської Д.Б.

при секретарі Бандуровському Т.Я.

за участю:

представники позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека №39" до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль", ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус ЛМНО ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним,-

в с т а н о в и в :

13 червня 2016 року позивач звернувся в суд з позовом, який в процесі розгляду справи було уточнено, до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль", ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус ЛМНО ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що між позивачем, з однієї сторони, ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» (правонаступником якого є відповідач), з другої сторони та ОСОБА_3, з третьої сторони, було укладено договір іпотеки від 31.08.2007 року, в забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_3 по кредитному договору, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «ОСОБА_4 Аваль». Предметом іпотеки є нежитлове приміщення за адресою: м. Львів, вул. Варшавська, 46, що належить на праві власності ТзОВ «Аптека № 39». Посилаючись на ст. 203, 215 ЦК України, позивач просить визнати недійсним договір іпотеки, оскільки в порушення статті 238 ЦК України, при укладенні договору іпотеки від імені ТзОВ, його представник діяв не в інтересах ТзОВ, а в своїх власних.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що 15 серпня 2007 року вищий орган товариства - збори вирішили в забезпечення кредитних зобовязань співзасновниці ТзОВ ОСОБА_5, надати в іпотеку приміщення за адресою: м.Львів, вул.Варшавська, 46, площею 109,4 м.кв. та уповноважити її представляти інтереси товариства при укладенні такого договору іпотеки. Однак, 5 листопада 2013 року з листа від ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» з попередженням про обернення стягнення на майно товариства , стало відомо, що договір іпотеки 31.08.2007 р. укладено в забезпечення боргових зобовязань її сина, ОСОБА_3, на що згоди збори не давали. Також зазначає, що предмет іпотеки єдине приміщення товариства, та обернення стягнення на нього призведе до ліквідації ТзОВ. Оскільки позивач дізнався про порушення права 05 листопада 2013 року, а тому строк позовної давності не пропустив. Просить визнати договір іпотеки недійсним, та забезпечення боргових зобовязань ОСОБА_3 покласти на його батька ОСОБА_6, який згідно з договором поруки, укладеним між ним та ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», є поручителем ОСОБА_3 по зазначених боргових зобовязаннях, а також на його мати ОСОБА_5. Просить судові витрати покласти на ОСОБА_5

Відповідач ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» (який є правонаступником ВАТ «ОСОБА_4 Аваль») в письмових запереченнях позов не визнав, посилаючись на відповідність договору іпотеки вимогам закону, а також на наявність рішення у цивільній справі № 466/4054/15-ц за позовом ТзоВ «Аптека № 39» про визнання недійсним договору іпотеки та непідсудність даної категорії справ суду загальної юрисдикції. Також, в обґрунтування заперечення, надав копію Протоколу зборів ТзОВ «Аптека № 39» № 8 від 15 серпня 2007 року, відповідно до змісту якого, ТзОВ надавало в іпотеку приміщення в забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_3. Вважає, що при укладенні договору іпотеки представник ТзОВ ОСОБА_5 діяла відповідно до положень статті 92 ЦК України, та в межах наданих повноважень, а тому в позові слід відмовити. Також, звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності.

Враховуючи, що представник відповідача ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» в судове засідання не зявився втретє, хоча повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, суд на підставі положень ч.4 статті 169 ЦПК України вважає за можливе слухати справу за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав. Пояснив, що ОСОБА_5 ( його мати), мала намір отримати кредит, з цією метою домовилась в ТзОВ «Аптека № 39», де є співзасновницею, про надання в іпотеку нерухомості, що є у власності Товариства. 31 серпня 2007 року , на прохання матері, кредитний договір уклав він, як і договір іпотеки з ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ТзОВ «Аптека № 39». Від імені ТзОВ «Аптека № 39» діяла його мати, ОСОБА_5, однак не знає, які саме повноваження їй були надані ТзОВ «Аптека № 39». Боргові зобовязання в повному обсязі не виконав до даного часу, в звязку з чим банк звернувся до суду про обернення стягнення на предмет іпотеки та є судове рішення з цього приводу.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився повторно, однак подав суду заяву у якій просить слухати справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що відповідно до рішення зборів ТзОВ «Аптека № 39» діяла від імені товариства при укладенні договору іпотеки 31.08.2007 року між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», ТзОВ «Аптека № 39», ОСОБА_3 Також зазначила, що первинно укласти договір кредиту ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» мала вона, ОСОБА_5, а тому, з метою гарантування перед банком своїх кредитних зобовязань, звернулась до ТзОВ «Аптека № 39» щодо надання в іпотеку приміщення ТзОВ. 15 серпня 2007 року рішенням зборів товариства було вирішено надати в іпотеку вищезазначене приміщення в забезпечення її, ОСОБА_5, кредитних зобовязань. Цей протокол вона разом зі всіма іншими документами представила в банк. Однак, в подальшому, представник банку рекомендував ( в звязку з передпенсійним віком ОСОБА_5Я.) укласти кредитний договір не з нею, а з її сином ОСОБА_3, що і було зроблено. Про вказану обставину вона директору товариства не повідомила, так як не вважала, що це має значення та в якийсь спосіб порушує інтереси товариства. Отримані за кредитним договором її сином, ОСОБА_3 коштами в сумі 84 000,00 доларів США розпорядилась вона, ОСОБА_5, придбавши у власність частину будинку у місті Львові, по вул. Янки Купали, 36. В звязку з тим, що її син не зміг вчасно повернути кредит, банківська установа 05 листопада 2013 року повідомила товариство, що вправі звернути стягнення на майно, яке було передано в іпотеку.

Представник третьої особи проти позову заперечив, зазначивши, що такий відповідає вимогам закону. Додатково повідомив, що в матеріалах архіву приватного нотаріуса ОСОБА_7 щодо посвідчення оспорюваного Договору іпотеки міститься два Протоколи ТзОВ «Аптека № 39» від одного і того ж числа « 15.08.2007 р.», за одним і тим самим номером № 8, підписані засновниками товариства та завірені печаткою товариства. Однак зміст вказаних протоколів різний: відповідно до одного протоколу товариство надає в заставу своє нерухоме майно в забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_5, а відповідно до змісту другого надає те саме нерухоме майно в забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_3.

Заслухавши пояснення сторін по справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» ст. 572 ЦК України іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні, користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

Згідно з ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Судом встановлено, що 15 серпня 2007 року вищим виконавчим органом ТзОВ «Аптека № 39» було вирішено передати в заставу шляхом укладення договору іпотеки нерухоме майно товариства, в забезпечення кредитного договору між учасником товариства ОСОБА_5 та ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», а також уповноважено учасника товариства ОСОБА_5 представляти інтереси ТзОВ "Аптека -39" при підписанні такого договору від імені та в інтересах товариства. Судом встановлено, що відповідно до п. 1 порядку денного Протоколу зборів товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 39» від 15.08.2007 р., товариство розглядало питання забезпечення виконання ОСОБА_5 зобовязань перед ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» в звязку з укладенням нею кредитного договору для придбання ОСОБА_5 нерухомості частини будинку по вул. Янки Купала, 36 м. Львова.

Предмет іпотеки- нерухоме майно, що належить на праві власності ТзОВ «Аптека № 39», яке розташоване по вул. Варшаська , 46 м. Львова , є приміщенням, де ТзОВ «Аптека № 39» має право здійснювати свою діяльність.

31 серпня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було посвідчено Договір іпотеки , укладений 31.08.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптека № 39» (позивач), ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» (правонаступником якого є відповідач) та ОСОБА_3. Згідно п.1.1. Іпотечного договору, цей договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», що випливає з кредитного договору № 014/0384/74/51553 від 31.08.2007 р., укладеного між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та Позичальником ОСОБА_3.

В статті 7 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріуси у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України. За змістом п.31. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженій Наказом Мін'юсту України від 03.03.2004р. № 20/5 нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо зокрема правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності. У відповідності до статті 46 Закону України "Про нотаріат" нотаріус управі витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості і (або) документи повинні бути подані в строк, указаний нотаріусом. Ненадання відомостей або документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення нотаріальної дії або відмовив у її вчиненні.

Нотаріус, виявивши під час посвідчення спірного договору іпотеки два протилежних рішення вищого органу товариства щодо розпорядження одним і тим самим нерухомим майном, зобовязана була зясувати істинні наміри товариства, витребувати підтвердження у ТзОВ «Аптека № 39» щодо істинних намірів, відклавши до зясування всіх обставин посвідчення договору іпотеки. Проте вказаних вимог закону нотаріус не виконав.

Судом встановлено, що коштами, які отримав за кредитним договором ОСОБА_3, розпорядилась відповідач ОСОБА_5, придбавши у власність за договором купівлі-продажу № 1855 від 23.10.2007 р. частину будинку у місті Львові, по вул. Янки Купали, 36 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18233809 від 25.03.2008 року.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом п.8 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, а тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідач ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» не надав докази того, що позивачу до 05 листопада 2013 року було відомо до про наявність кредитного договору між ОСОБА_3 та ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», про невиконання ОСОБА_3 умов договору кредиту та не спростував пояснення позивача щодо порушень його інтересів представником ОСОБА_5 при укладенні спірного договору.

В судовому засідання відповідач ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» звернувся із заявою про застосування строків позовної давності. Оскільки судом встановлено, що позивач дізнався про порушене своє право як власник нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки, після отримання 5 листопада 2013 року письмової вимоги банківської установи про усунення порушення зобовязання із попередженням

про можливе звернення стягнення за борговими зобовязаннями ОСОБА_3 на майно ТзОВ»Аптека-39». Відсутні докази про повідомлення його протягом дії договору іпотеки про зміст спірного договору . За захистом свого цивільного права або інтересу особа може звернутися до суду в строк, визначений статтями 257, 258 ЦК України. Статтею 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки.

На підставі статті 261 ЦК України, суд вважає, що позивач не пропустив передбачений законом строк звернення до суду із вказаним позовом.

У звязку з частковим задоволенням позову, з відповідача ОСОБА_5 слід стягнути в користь позивача судовий збір в розмірі- 2067 грн. 00 коп.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3,8, 10, 11, 57, 58, 60,61, 88, 209 , 212, 213, 214 ЦПК України, суд,- В И Р І Ш И В :

позов задовольнити частково.

Визнати недійсним Договір іпотеки від 31.08.2007 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», ТзОВ «Аптека №39» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_7

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю 2067 ( дві тисячі шістдесять сім) грн. 00 коп. судових витрат.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_8