Справа №705/219/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 серпня 2016 року м. Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді Черниш Т.О.
при секретарі Шевчук Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу , -
Позивач звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В позовній заяві позивач вказує, що 25 червня 2015 року надав грошову позику ОСОБА_2 в розмірі 35 000 грн. строком до 30 вересня 2015 року. На підтвердження даних обставин відповідач написав розписку про позику грошових коштів. До 30 вересня 2015 року відповідач гроші не повернув. Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача основну суму боргу в розмірі 35 000грн. та судові витрати по справі.
Позивач в судове засідання в черговий раз не з?явився. Згідно направленого на адресу суду клопотання позивач просить справу розглянути без участі позивача.
При цьому, позивачем не було надано суду заперечень, щодо винесення заочного рішення у вказаній цивільній справі.
Відповідач в судове засідання, будучи, відповідно до вимог ЦПК України, повідомлений, не зявився, причини неявки суду не повідомив.
Суд, беручи до уваги те, що позивач хоч і не надав згоди на винесення у вказаній справі заочного рішення, однак позивач і не заперечував проти ухвалення судового рішення при заочному розгляді справи, в судове засідання жодного разу не зявився, вважає за можливе, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Позивачем ОСОБА_1., до суду на підтвердження своїх позовних вимог було надано копію розписки, а не її оригінал, до того ж зміст даної копії не можливо прочитати. Всі інші документи, які позивачем були додані до позову, також є лише належним чином не завіреними копіями.
Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.
За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, адже факт передачі та отримання коштів, написання розписки, сторонами в судовому засіданні ні доведеним, ні спростованим не був.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.214 ЦПК України, рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
В судовому засіданні суд, дослідивши матеріали справи достовірно встановив, що всі додані позивачем до позовної заяви документи є ксерокопіями і належним чином вони не завірені. При цьому, суд звертав увагу позивача (ухвала про відкриття провадження у цивільній справі) на необхідність надання оригіналів або належним чином завірених копій відповідних документів. Однак позивачем ні оригіналів, ні належним чином завірених копій документів, до суду надано не було. Тому суд вважає, що надані в ксерокопіях письмові документи не є доказами в розумінні ст. 64 ЦПК України.
Відповідно до ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються.
Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 ЦПК України).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На позивача покладений обовязок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування. Таким чином, при викладених обставинах, у звязку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 15, 10, 11, 57-64,208, 209, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України , суд
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя підпис ОСОБА_3

З оригіналом вірно: Суддя: