Справа № 350/1113/15-ц
Номер провадження 2/350/27/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року смт.Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності та виплату грошової компенсації, визнання права власності на спадкове майно, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на обов"язкову частку у спадщині, суд-

В С Т А Н О В И В:

У своїй позовній заяві ОСОБА_2 просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на домоволодіння № 1 "а" (один "а"), яке знаходиться в с.Нижній Струтинь по вул.Шевченка Рожнятівського району Івано-Франківської області.

В процесі розгляду справи ОСОБА_2 змінив позовні вимоги та просив ухвалити рішення, яким припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4 (одну четверту) частину домоволодіння № 1 "а" (один "а"), яке знаходиться в с. Нижній Струтинь по вул.Шевченка Рожнятівського району Івано-Франківської області та визнати за ним право власності на домоволодіння в цілому. Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримав у повному обємі, зустрічний позов визнав частково. Суду пояснив, що він та відповідач є рідними братами. 04 квітня 2011 року помер їхній батько ОСОБА_4, а 23 серпня 2013 року померла мати ОСОБА_3 Батько був власником домоволодіння № 1 "а" (один "а"), яке знаходиться в с. Нижній Струтинь по вул.Шевченка Рожнятівського району Івано-Франківської області. Батько заповів домоволодіння матері, яка на день смерті була одноосібним власником спірного домоволодіння. Мати склала на його користь заповіт, тому він має право на спадщину. Що стосується вимог ОСОБА_5, то він визнає, що останній має право на обовязкову частку однак, оскільки згідно експертного висновку виділити 1/4 частку домоволодіння неможливо, то він просить присудити вказану частину йому а він в свою чергу сплатить ОСОБА_3, компенсацію за його частку у домоволодінні. Крім того, що виділити ОСОБА_3 частку в домоволодіннні не є можливим з технічних причин, між ними існують неприязні стосунки, тому і в цьому разі спільне користування майном є неможливим.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на обовязкову частку у спадщині після смерті матері, в розмірі 1/4 всього спадкового майна. В задоволенні позову ОСОБА_2, про визнання права власності на все спадкове домоволодіння відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати.

У судовому засіданні ОСОБА_3 позов ОСОБА_2 не визнав, а свій позов підтримав пояснивши, що він не заперечує право ОСОБА_2 на 3/4 частин спірного домоволодіння, однак просить його частку не припиняти, а виділити йому 1/4 частину домоволодіння. В своїх клопотаннях, з якими він звертався до суду під час судових засідань, він просив виділити йому конкретну частину в домоволодінні, а також стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду та втрачену вигоду, яку він міг отримати від потенційного орендаря за оренду 1/4 частки належного йому майна, однак в даний час просить задоволити тільки вимоги зазначені в зустрічній позовній заяві, а саме виділити йому 1/4 частину спірного будинку.

Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи суд, вважає, що позови підлягають до задоволення з таких підстав.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін.

Згідно з ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко -і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

При цьому відповідно до ст. 1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Судом встановлено, що батько сторін ОСОБА_4, який помер 04 квітня 2011 року (а.с.9), був власником домоволодіння № 1 "а" (один "а"), яке знаходиться в с.Нижній Струтинь по вул.Шевченка Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с.13-14), яке заповів дружині ОСОБА_3, яка померла 23 серпня 2013 року (а.с.10,12).

Сторони не оспорюють, що ОСОБА_3 до дня смерті проживала у спірному домоволодінні, та була його одноосібним власником.

Копією заповіту (а.с.11) підтверджено, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження на користь позивача ОСОБА_2

Постановою нотаріуса №277/02-31 від 18 березня 2015 року (а.с.8) та копією постанови нотаріуса №839/02-31 від 14 серпня 2015 року (а.с.52) підтверджено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері відмовлено у звязку з тим, що ОСОБА_2, не згідний з розміром часток поділу спадкового майна, які визначаються згідно поданих заяв та ЦК України.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3, має право на спадщину (обовязкову частку) після смерті матері (а.с.46,49). Не оспорює зазначеного і ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст.ст. 1297, 1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 23.01.2013р. у справі за № 6-164цс12, - в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Аналіз вищенаведених доказів та пояснень сторін дає суду підстави стверджувати, що ОСОБА_3 має право на 1/4 частини домоволодіння № 1 "а" (один "а"), яке знаходиться в с.Нижній Струтинь по вул.Шевченка Рожнятівського району Івано-Франківської області в порядку спадкування після померлої матері та з часу відкриття спадщини у нього виникло право володіння та користування відповідною частиною спірного домоволодіння, не зважаючи на факт неотримання ним Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки реалізація обов'язку спадкоємця на отримання Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно не обмежене в часі.

ОСОБА_2 в свою чергу має право на 3/4 частин вказаного домоволодіння.

У зв"язку з цим, за сторонами слід визнати право власності на відповідні частини домоволодіння № 1 "а" (один "а"), яке знаходиться в с.Нижній Струтинь по вул.Шевченка Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Як вбачається з заяви про збільшення позовних вимог, предметом судового розгляду є припинення права власності ОСОБА_3 на частку у спільному майні на вимогу іншого співвласника на підставі статті 365 ЦК України.

Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України.

Відповідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно висновку експерта № 15108 від 09 січня 2016 року виділити 1/4 частку домоволодіння неможливо, її вартість становить 55248 ( п"ятдесять п"ять тисяч двіста сорок вісім ) гривень (а.с.81-92). Тобто судом встановлено, що спірна частка як річ є неподільною, і в порівнянні з часткою домоволодіння, що належить ОСОБА_2, є менш значною.

Також, судом встановлено з пояснень сторін, що вони перебувають у неприязних стосунках, тому спільне володіння і користування домоволодінням сторонами в майбутньому є неможливим.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15 травня 2013 року при розгляді справи № 6-37 цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

ОСОБА_3 має на праві власності житло по Вовчинецькій, 200 м.Івано-Франківськ, що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта, від 20.04.2016 року ( а.с.143).

Про наявність у його власності зазначеного житла підтвердив і ОСОБА_3

У зв»язку з наведеним суд вважає, що в разі припинення права ОСОБА_3 на частку в домоволодінні таке припинення не завдасть істотної шкоди його та членам його сім"ї інтересам, тобто вони не будуть позбавлені житлової площі.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок» від 04.04.1991 р.№ 7 (зі змінами від 25.12.1992 р.,від 04.06.1993 р. та від 25.05.1998 р.)виділ у натурі частки будинку, що є спільною частковою власністю,можливий,якщо кожній зі сторін (співвласнику) може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). В окремих випадках суд, враховуючи конкретні обставини справи,може й за відсутності згоди власника, що виділяється, зобовязати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обовязковим наведенням відповідних мотивів.

При неможливості виділу частки із спільного майна в натурі або встановлення порядку користування нею, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

ОСОБА_3 з оцінкою його частки не згідний, вважає її заниженою, однак на призначення іншої експертизи не погоджується.

Тому суд бере до уваги висновок про вартість частки, яка визначена висновком судової будівельно-технічної експертизи № 15108 від 09.01.2016 року.

ОСОБА_3, стверджує про те, що право приватної власності є непорушним, однак положення ч.4 ст.41 Конституції України про те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності та що право приватної власності є непорушним, не виключає можливості застосування судом щодо даного спору ст.365 ЦК України, яка дозволяє суду при вирішенні спору між учасниками спільної часткової власності про володіння, користування і розпорядження спільним майном за певних умов залишати останнє в натурі за одним із них , а іншим присудити грошову компенсацію за частку в ньому, оскільки в даному разі йдеться не про протиправне позбавлення права власності, а про вирішення спору між співвласниками у визначених законом межах.

Аналізуючи представлені сторонами в підтвердження та заперечення позову докази, які наведені вище, суд вважає за можливе і необхідне припинити право власності ОСОБА_3 на належну йому частку, а право власності на неї визнати за ОСОБА_2 та стягнути з нього на користь ОСОБА_3 55248 (пятдесят пять тисяч двісті сорок вісім) гривень компенсації вартості 1/4 частки домоволодіння.

Питання судових витрат, в тому числі і витрат пов"язаних з оплатою за проведення експертизи, суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 346, 355, 356, 364, 365 ЦК України, керуючись ст.ст.209, 213-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на обов"язкову частку у спадщині задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 (одну четверту) частину домоволодіння № 1 "а" ( один "а"), яке знаходиться в с. Нижній Струтинь по вул. Шевченка Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволити .

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4 (одну четверту) частину домоволодіння № 1 "а" ( один "а"), яке знаходиться в с. Нижній Струтинь по вул.Шевченка Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння № 1 "а" ( один "а"), яке знаходиться в с. Нижній Струтинь по вул. Шевченка Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 55248 (пятдесят пять тисяч двісті сорок вісім) гривень компенсації вартості 1/4 частки домоволодіння.

Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави 1102.33 грн. та на користь ОСОБА_2 311.52 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рожнятівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: