У Х В А Л А

27 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 2 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2015 року відмовлено представнику ОСОБА_5 - ОСОБА_7 у відкритті касаційного провадження у справі за вищезазначеним позовом.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушують питання про скасування судових рішень у справі та ухвалення нового рішення про задоволення їх позовних вимог в повному обсязі з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 233 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилаються на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2013 року, 11 грудня 2014 року, 4 листопада 2015 року, 25 січня 2016 року та постанови Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, 3 червня 2015 року та 6 квітня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав статті 233 ЦК України оскільки позивачем не надано доказів наявності тяжких обставин які вплинули на вчинення ними оспорюваного договору дарування.

Разом з тим в наданих як приклади неоднакового застосування норм матеріального права судових рішеннях, зокрема в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2013 року, 11 грудня 2014 року, 25 січня 2016 року суд касаційної інстанції відхиляючи касаційну скаргу та залишаючи без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову з тих самих підстав, виходив з того, що судами встановлено наявність тяжких обставин під впливом яких позивачі уклали відповідні договори на вкрай невигідних умовах.

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, 3 червня 2015 року та 6 квітня 2016 року, наданих як приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зроблено аналогічний висновок про те, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів. Смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Висновки зроблені в наданих постановах не суперечать висновкам зробленим судом у справі про перегляд якої подано заяву. Разом з тим у справах встановлені різні фактичні обставини.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
А.Г. Ярема