АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, який уточнив у квітні 2015 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 24.10.2005 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № SAMDN9877, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 252000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14,40% на рік. Зобов'язання за даним договором було забезпечено шляхом укладання з ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 16.02.2015 року у розмірі 843312,57 грн. В зв'язку з цим просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором № SAMDN9877 від 24.10.2005 року у розмірі 833312,57 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та судові витрати по справі, стягнути з відповідачів солідарно 10000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлені належним чином, в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення повісток.

Вислухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору № SAMDN9877 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 24 жовтня 2005 року ОСОБА_2 було видано платіжну картку VISA INFINITE, валюта - гривня, строком дії картки - 2 роки. Сума кредитного ліміту - 252500 грн. Строк дії кредитного ліміту відповідав строку дії картки. Базова відсоткова ставка по кредитному ліміту - 1,2% на місяць з розрахунку 360 днів.

Зобов'язання за даним договором було забезпечено шляхом укладання з ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року.

Позивачем заявлено, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 16.02.2015 року у розмірі 843312,57 грн., яка складається з: 338755,87 грн. - заборгованість за кредитом, 11402,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 493154,28 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

13 липня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору № SAMDN9877 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 24 жовтня 2005 року зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 18% на рік з кінцевим терміном повернення 30.06.2015 року.

27 березня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору № SAMDN9877 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 24 жовтня 2005 року зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 18% на рік з кінцевим терміном повернення 28.02.2015 року. Згідно даної додаткової угоди було зменшено відсотки на 0,00 грн., комісію на 0,00 грн., пеню на 141148,41 грн. та встановлено на дату підписання цієї додаткової угоди заборгованість за договором у розмірі 284506,16 грн. До уточненого позову позивачем було додано розрахунок заборгованості, складений з 13.07.2012 року, де заборгованість за кредитом визначена у розмірі 360391,52 грн., у той час як у відповідності до додаткової угоди № 2 заборгованість має бути нарахована з 27.03.2013 року і розмір заборгованість за договором на цю дату є 284506,16 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2, суд першої інстанції, керуючись ст. 526 ЦК України, ст.ст.11, 60 ЦПК України, правильно виходив із того, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що до уточненого позову помилково надано проект додаткової угоди № 2, яка є неукладеною, оскільки позивачем не було зроблено перерахунок заборгованості за додатковою угодою № 2, а суд першої інстанції зробив передчасний висновок про належність зазначеної угоди, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом першої інстанції розглядався позов ПАТ КБ «Приватбанк», предметом якого є стягнення заборгованості, а не оспорювання додаткової угоди № 2 чи визнання її неукладеною. Додаткова угода № 2 від 27 березня 2013 року (а.с.13-14) підписана відповідачем ОСОБА_2 та від імені позивача його керівником, підпис скріплена печаткою позивача. В п.4 цієї додаткової угоди зазначено, що вона вступає в дію з моменту її підписання сторонами та діє протягом строку дії договору. В п.1.2. встановлено, що на дату підписання цієї додаткової угоди заборгованість за договором у розмірі284506,16 грн. Позивачем, в порушення ст.60 ЦПК України, не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції графік погашення заборгованості та розрахунок заборгованості за додатковою угодою № 2 від 27 березня 2013 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає вимогам законодавства, а тому підлягає залишенню без змін.

Однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції не врахував положення п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, згідно із якими суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Вирішуючи позовні вимоги до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, вирішив спір, що виник між юридичними особами, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, розглянув його разом із вимогами, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-1737цс15.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає скасуванню, а провадження у справі- закриттю, згідно ст.ст.205, 310 ЦПК України. Також, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України, доцільно повідомити ПАТ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк», про стягнення заборгованості за договором кредиту віднесено до юрисдикції господарських судів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року- скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості - закрити.

В решті рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова