Справа № 136/249/16-ц
У Х В А Л А

26.04.2016 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Мочульської Л. Т.

за участю секретаря Белінської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Тарієла про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 Тарієла про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Липовецького районного суду від 10.03.2016 року, на підставі п.4 ч.1 ст. 202 ЦПК України, судом було зупинено провадження у справі до розшуку відповідача.

28.03.2016 року через канцелярію Липовецького районного суду надійшло повідомлення від заступника начальника Липовецького ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області, в якому останній повідомив про те, що було встановлено місце знаходження розшукуваного ОСОБА_2 Тарієла, ІНФОРМАЦІЯ_2, який під час телефонної розмови за номером +42 повідомив, що проживає в ОСОБА_3, м.Кутаїсі, вул. Джордженіліні, 26.

Ухвалою Липовецького районного суду від 28.03.2016 року відновлено провадження у справі та призначено її судовий розгляд на 26.04.2016 року.

26.04.2016 року позивачка та відповідач в судове засідання не з»явились, про причини неявки суд не повідомили.

Як встановлено судом, відповідач у справі - ОСОБА_2 Тарієл, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає в ОСОБА_3, м.Кутаїсі, вул. Джордженіліні, 26.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє особам, які беруть участь у справі у здійсненні їх прав, тому суддя, вивчивши матеріали вказаної цивільної справи, вважає за потрібне запропонувати позивачу привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. 119 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти ОСОБА_2» від 16.12.1992 року).

Згідно відповіді з відділу адресно-довідкової роботи УДМС України у Вінницькій області від 19.02.2016 року, на запит суду , відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації щодо ОСОБА_2 Тарієла, ІНФОРМАЦІЯ_2 , по Вінницькій області відсутні. Судом установлено, що відповідач є громадянином ОСОБА_3 і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Частинами 1 і 2 статті 415 ЦПК України передбачено, що у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода та обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 01.12.2001 року, встановлено спеціальний порядок оформлення та вручення судових та позасудових документів.

Типові умови формуляра, доданого до цієї Конвенції, в усіх випадках обов'язково мають бути складені французькою або англійською мовами. При цьому, вони можуть бути складені офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуючої Держави (ст. 7 Конвенції).

У разі, якщо документ підлягає врученню в іноземній державі відповідно до ч. 1 ст. 5 вказаної Конвенції про вручення, він має бути складений або перекладений на офіційну мову або одну з офіційних мов запитуваної держави (п.п. 6.6 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року № 1092/5/54).

Пунктом 2.3 «Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги у цивільних справах, щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27.06.2008 року № 1092/5/54, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 липня 2008 року за № 573/15264, ЗАКРІПЛЕНО, ЩО процесуальні документи складаються мовою, передбаченою міжнародним договором. Якщо документи складено українською мовою слід додати завірений переклад на мову запитуваної сторони.

В той же час, позовна заява та додані до неї документи викладені українською мовою, клопотання про звернення з судовим дорученням до іноземного суду від позивача не надходило, що унеможливлює на даний час розгляд судом справи, порушує вимоги ЦПК України щодо належного вручення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

З урахування зазначеного суд вважає, що позивачу слід надати до суду належним чином засвідчений переклад позовної заяви та усіх додатків до неї на офіційну мову згідно з Конвенцією або одну з офіційних мов запитуваної держави, для вручення їх відповідачу у двох примірниках.

У зв»язку з цим суд відкладає розгляд цивільної справи та зобов»язує позивачку у випадку наявності у неї клопотання про звернення з судовим дорученням про надання правової допомоги до суду ОСОБА_3, громадянином якої є відповідач, надати суду завірений переклад позовної заяви та доєднаних до неї документів на мову запитуваної сторони у двох примірниках..

Керуючись ст.ст. 169, 191, 210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відкласти розгляд цивільної справи на 19.05.2016 року на 10 годину.

Зобов»язати позивача ОСОБА_1 у випадку наявності у неї клопотання про звернення з судовим дорученням про надання правової допомоги до суду ОСОБА_3, громадянином якої є відповідач, який там же і проживає, надати суду завірений переклад позовної заяви та доєднаних до неї документів на мову запитуваної сторони у двох примірниках..

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:ОСОБА_4