Справа № 496/2691/16-ц
Провадження № 2/496/1485/16
03 жовтня 2016 року Біляївський районний суд
в складі: головуючої судді - Трушиної О.І.
при секретарі - Ткаченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом Кар»євої ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Піреус Авто» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору майнового лізингу,-
Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати недійсним (нікчемним) договір майнового лізингу № 805132 від 17 травня 2016 року, укладений між ТОВ «Піреус Авто» та нею, Кар»євою І.В., а також стягнути з ТОВ «Піреус Авто» на її користь 197500 грн.
Представник відповідача до судового засідання повторно не з»явився, хоча був повідомлений належним чином, повідомлення про причини неявки від нього не надходило, а тому за згодою позивачки суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224-226 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, 17 травня 2016 року між Кар»євою І.В. і ТОВ «Піреус Авто» був укладений договір майнового лізингу № 805132, предметом якого є автомобіль КІА специфікації Sportage 1.7 D MT 2 WD Luxe (а.c.14-24). Додатками до договору, що є невід'ємною його частиною, визначено вартість автомобіля в розмірі 300000 грн., а також графік сплати лізингових платежів (а.с. 25-28).
Пунктом 5.1 договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить від п'яти до ста двадцяти робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця першого лізингового платежу, платежу за передачу предмета лізингу та витрат за послуги реєстрації у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів.
02 червня 2016 року позивачкою було сплачено частину першого лізингового платежу 137500 грн., про що свідчить квитанція (а.с. 29).
Згідно ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника)відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання договору (чи його умов) недійсним.
Так, за змістом ч.5 цієї статті, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
З аналізу ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п.п. 2-4 ч.3 ст. 18 Закону).
Зі змісту укладеного 17 травня 2016 року договору майнового лізингу вбачається, що в ньому містяться неоднозначні, незрозумілі і несправедливі положення, зокрема згідно п.12.11 договору у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акту прийманні-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми фінансового платежу. В такому випадку вартість фінансування договору лізингоодержувачем не повертається.
Згідно п. 3.6 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.
Але, відповідно до ч.1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Оскільки вибір продавця предмета лізингу за умовами договору здійснює відповідач, в договорі відсутні положення про надання такого права лізингоодержувачу, то п. 3.6 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності, тощо предмета лізингу суперечить положенням ст. 808 ЦК України.
Відповідно до ч.1,6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
П.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
З листа Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 7835/16-9 від 27.09.2016 року інформація про ТОВ «Піреус Авто» до Державного реєстру фінансових установ не вносилась, товариство статусу фінансової установи не на булаво, ліцензії на надання фінансових послуг не отримувало. Крім того, вказане товариство до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, не вносилось, довідка про взяття на облік юридичної особи з правом надання послуги з фінансового лізингу не видавалась (а.с. 50).
Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.
Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Враховуючи, що спірний договір не було посвідчено нотаріально, суд приходить до висновку, що такий договір є нікчемним.
Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 грудня2015 року у справі № 6-2766цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.
З роз'яснень викладених у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Враховуючи, що спірний договір є нікчемним, визнання його недійсним не вимагається.
Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України вбачається, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Оскільки позивачкою сплачено 197500 грн. на виконання недійсного правочину, вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на її користь.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в частині стягнення 197500 грн., в частині визнання договору недійсним позов задоволенню не підлягає з вищевикладених підстав.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 220, 227, 799, 806 ЦК України, ст.ст.18,19 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", суд
Позовну заяву Кар»євої ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Піреус Авто» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору майнового лізингу задовольнити частково.
В іншій частині позовну заяву залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Біляївський районний суд Одеської області.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання відповідачем його копії.
Суддя Біляївського райсуду
Одеської області: ОСОБА_2