Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1145/16-ц
Провадження № 2/321/456/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області, про позбавлення батьківських правта стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських правта стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, але фактично вихованням дітей вона не займається, матеріально дітей не забезпечує, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток. Малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з позивачем, яка була призначена опікуном над малолітніми дітьми рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року. Позивач ОСОБА_1 виховує дітей, взяті на себе обов'язки виконує сумлінно. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, але надала суду заяву з клопотанням по розгляду справи за її відсутності, просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи належним чином була повідомлена, про причини неявки суд не повідомила, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надала. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Представник третьої особи Озмитель Д.Д. в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження, виданого 20 березня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області - ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 20 березня 2006 року зроблено відповідний запис № 468.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 22 червня 2009 року Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області - ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 22 червня 2009 року зроблено відповідний запис № 376.( с. 5).

Згідно довідки від 21 жовтня 2014 року за № 37, виданої Управлінням соціального захисту населення Михайлівської районної адміністрації Запорізької області, разом з ОСОБА_1, з Донецької області, а саме з м. Горлівка до с. Тимошівка, Михайлівського району Запорізької області прибули її малолітні онучки -ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.( а.с. 11).

У відповідності до розпоряджень Михайлівської районної державної адміністрації від 24 травня 2016 року за № 146 та № 147, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. ( а.с. 12).

Згідно рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року, ОСОБА_1 була призначена опікуном над малолітніми ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 13-15).

У відповідності до акту про виявлення дитини, переміщеної із тимчасово окупованої території або району від 20 травня 2016, року складеного начальником служби у справах дітей Михайлівської РДА Озмитель Д.Д. встановлено, що відомості про батьків дитини та причини невиконання ними обов'язків з виховання та утримання дитини, а саме: матір'ю ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з'ясувати неможливо, у зв'язку з перебуванням матері в зоні проведення АТО ( а.с 16-17).

Згідно до заяви - згоди, складеної ОСОБА_2 21 серпня 2014 року та посвідченою приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області, ОСОБА_2 повністю визнає позовні вимоги щодо позбавлення її батьківських прав та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а .с 18).

У відповідності до довідки від 20 липня 2016 року за № 1154, виданої виконавчим комітетом Тимошівської сільської ради, ОСОБА_1 фактично проживає в АДРЕСА_2 та має такий склад сім'ї - онуку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та онуку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 19).

Згідно до акту обстеження матеріально - побутових умов ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, складеного 21 липня 2012 року депутатом Тимошівської сільської ради встановлено, що у домоволодінні по АДРЕСА_2, мешкає громадянка ОСОБА_1 1966 року народження та двоє її онучок - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_1 є опікуном своїх онучок. Вони проживають у будинку, який знімають. Санітарні умови задовільні, сім'я має усе необхідне для повноцінного проживання. Дохід сім'ї складають сезонні заробітки ОСОБА_1 Діти відвідують школу та мають усе необхідне для розвитку та навчання ( а.с. 20).

Відповідно до висновку Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області 25 жовтня 2016 року №01-14/478, орган опіки та піклування, керуючись ч. 2 ст. 164 сімейного кодексу України, та у зв'язку з тим, що мати дітей не займається вихованням доньок, не цікавиться їх життям, фізичним і духовним розвитком, не утримує матеріально, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з довідкою Тимошівської сільської ради № 2162 від 24 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 залишивши дітей з бабусею ОСОБА_1, на території ради не з'являлася, вихованням дітей не займалася.

Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог п. 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обставини матеріального забезпечення, соціально-побутові умови проживання і особисті якості відповідача з'ясовувалися службою у справах дітей та судом. Так, судом встановлено, що відповідач вихованням дітей не займається, коштів на їх утримання не надає.

В матеріалах справи є наявні чисельні докази винної поведінки відповідача, які, безперечно, свідчать саме про безпідставне ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків.

Характер поведінки відповідача, її особистості та інші конкретні обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни її ставлення до виховання дитини; відсутні підстави для надання переваги інтересам матері, а не дітей, які саме в цей час, з урахуванням віку, потребують захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи суд вважає захист саме інтересів дітей і стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів малолітніх дітей, і водночас, санкція за протиправну винну поведінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дітям спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, як того вимагає ст. 150 СК України.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що ОСОБА_2 маючи можливість виконувати свої обов'язки відносно своїх дітей, не вчиняє відповідних дій, свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дітей, а саме: не проявляє до них ніякої батьківської турботи, не займається вихованням, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, що підтверджує ухилення відповідача від виконання обов'язків, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав та стягненні аліментів.

При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно своїх дітей відповідно до положень ст. 169 СК України.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча згідно вимог СК України має це робити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 131, 208-210, 212-215, 224-225 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області, про позбавлення батьківських правта стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання її малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 серпня 2016 року і до досягнення ними повноліття.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суд

Запорізької області М.Ю.Олійник