Справа № 462/8098/14 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/3729/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

секретаря: Юзефович Ю.І.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - нотаріус Другої Львівської державної нотаріальної контори Шевців Оксана Григорівна - про встановлення факту проживання однією сім'єю більше п'яти років та зміну черговості в спадкуванні за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що факт проживання позивачки ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_7 з 2005 року по день смерті останнього в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації шлюбу підтверджено письмовими доказами - актами ОСББ, характеристиками, фотокартками та показаннями свідків, які не були жодним чином спростовані. Також вказує, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 липня 2010 року у цивільній справі № 2-4284 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу встановлено, що сторони протягом одинадцяти років фактично проживають окремо, спільного господарства не ведуть, припинили подружні відносини. З врахуванням наведеного апелянт вважає, що визнання факту проживання однією сім'єю позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з 2005 року по день його смерті не суперечитиме моральним засадам суспільства.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно змісту ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 24), з 2005 року про день його смерті. Встановлення зазначеного факту необхідно їй для прийняття спадщини після спадкодавця ОСОБА_7

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачка ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_7 дійсно спільно проживали однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1 з 2005 року по час відкриття спадщини та вели спільне господарство, оскільки вказане підтверджено належними доказами, а саме актами ОСББ, характеристиками, фотокартками та показаннями свідків.

Однак, як вбачається із змісту п. 9 Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при встановленні судами факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до дня смерті /четверта черга спадкоємців за законом/, судам необхідно враховувати положення ст. 3 СК, відповідно до якої сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а також те, що сім'я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2010 року рішенням Франківського районного суду м. Львова було розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 114).

З огляду на те, що ОСОБА_7 до 26 липня 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою - ОСОБА_8, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що спільне проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки ОСОБА_7 із ОСОБА_2 у період з 2005 року по серпень 2010 року суперечить моральним засадам суспільства, інституту шлюбу та сім'ї, а встановлення даного факту не відповідає вимогам ст. 3 СК України.

Такі висновки суду узгоджується із роз'ясненнями, наданими у п. 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Враховуючи вказане, позовна вимога про визнання факту проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_7 однією сім'єю з 2005 року і по час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1. не підлягає задоволенню, оскільки факт їхнього спільного проживання однією сім'єю може бути встановлено лише з серпня 2010 р. до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1., а такий термін становить менше п'яти років, а отже, ОСОБА_2 не є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_10

Згідно ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи із змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен встановити факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу у допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду та піклування.

Відповідно до вимог ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами перебування спадкодавця ОСОБА_7 у безпорадному стані та його потреби у сторонньому догляді та піклуванні з боку ОСОБА_2

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська