Номер провадження: 22-ц/785/3480/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Лопотані В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Перший Український ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ПАТ „Перший Український міжнародний банк (далі- «ПУМБ») звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 63 264, 94 доларів США та 3 411,57 гривень., мотивуючи свої вимоги тим, що 12.06.2007 року між ЗАТ „ПУМБ, правонаступником якого є ПАТ „ПУМБ та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 5430476, відповідно до умов якого позивач надав кредит у розмірі 190 000 доларів США, а відповідач зобовязався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти та повернути Банку кредит в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. 29.10.2014 року між ПАТ „ПУМБ та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до вищезазначеного кредитного договору, відповідно до якої позичальнику надано 2-й транш у розмірі 19147, 71 гривень, що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті у розмірі 1478, 48 доларів США, за курсом 12,950945 доларів США, з цільовим призначенням погашення частини заборгованості за раніше наданим 1-м траншем кредиту. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 12.06.2007 року було укладено договір поруки.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 15.12.2015 року складає 63 264,94 доларів США та 3 411,57 грн.

Викладені обставини стали підставою звернення до суду.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2016 року позовну заяву ПАТ „Перший український міжнародний банк задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український ОСОБА_3» заборгованість за кредитним договором в сумі 63 264,94 дол. США та 3 411,57 грн. у солідарному порядку.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2, звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2016 року та ухвалити нове, яким позовну заяву позивача залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи заявлені вимоги про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанцї виходив з того, що відповідачі своїх зобовязань по кредитному договору не виконали, за кредитним договором виникла заборгованість, розрахунок заборгованості Банком виконаний вірно.

Такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам та заснований на законі.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленими про судове засідання, до апеляційного суду не з`явилися.

ОСОБА_2, як особа, що подала апеляційну скаргу про причину не явки у встановленому порядку не повідомила.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржував, проте надав клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на перебування у відрядженні.

Як вбачається з доданого до заяви наказу про відрядження вбачається, що ОСОБА_2 є директором ПП «АРС-Дизайн» і від даного підприємства відряджений до м. Києва для участі у конференції «Енергозберігаючі рішення SIKA у сучасних покрівлях» строком на 20-21 квітня 2016 року.

Присутня в судовому засіданні представник ПАТ „ПУМБ заперечувала проти відкладення розгляду справи і вважала повідомлену відповідачем ОСОБА_2 причину не явки в судове засідання неповажною та такою, що не надає підстав для відкладення розгляду справи. Крім того, ОСОБА_2 має представника, який бере участь у справі в Приморському районному суді м. Одеси про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи зазначені обставини та приймаючи до уваги думку представника позивача, судова колегія не знаходить підстав для визнання не явки ОСОБА_2 такою, що відбулася з поважних причин, не знаходить підстав для відкладення судового засідання.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

12 червня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір за № 5430476 відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 190 000 доларів США та зобов`язався повернути до 12.06.2027 року (а. с. 7-25).

29 жовтня 2014 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору № 5430476 від 12.06.2014 року відповідно до якої ОСОБА_2 надано 2- й транш у розмірі 19147,71 грн. з цільовим призначенням погашення частини заборгованості за раніше наданим траншем кредиту (а. с. 26-32).

12 червня 2007 року між Банком та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1) був укладений договір поруки № 10-343, відповідно до якого ОСОБА_2 поручилася солідарно відповідати перед кредитором за повноту та своєчасність виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 5430476 від 12.06.2007 року щодо тіла кредиту, процентів, комісій, неустойки (а. с. 38-50).

29 жовтня 2014 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 10-343 від 12.06.2007 року,відповідно до якої ОСОБА_2 поручилася перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань з повернення траншів та сплати процентів за користування кредитними коштами з врахуванням змін, передбачених додатковими угодами до Кредитного договору (а. с. 51-55).

Внаслідок невиконання позичальником своїх зобовязань та виникнення заборгованості по тілу кредиту та сплаті процентів за користування кредитом Банком на адресу позичальника направлено вимогу від 29.07.2015 року про дострокове повернення кредиту (а. с. 33).

16.09.2015 року Банком направлено вимогу до поручителя ОСОБА_2 про виконання останьою зобов`язань за договором поруки та погашення заборгованості боржника ОСОБА_2

Направлені позивачем вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором залишені відповідачами без задоволення.

Станом на 15 грудня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить:

- прострочена заборгованість за кредитом 61 022,33 дол. США та 3 191,34 грн.;

- сума простроченої заборгованості за процентами 2 242,61 дол. США та 220.23 грн., всього заборгованість становить 63 264,94 дол. США та 3 411,57 грн.

Крім того, апеляційним судом з`ясовано, що між Банком та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредит ним договором, укладено іпотечний договір.

Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За статтею 554 ЦК України, при порушенні боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, та поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором.

Як випливає з обгрунтування позову, прострочена забогованість за 1-м траншем виникла у розрахунковий період з 15.06.2015 року до 14.07.2015 року. При цьому у вказаному розрахунковому періоді, як випливає безпосередньо з розрахунку заборгованості, заборгованість частково погашена до 22.06.2015 року. Фактичні нарахування Банком здійснені з 23.06.2015 року.

Вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором Банком направлені позичальнику 29.07.2015 року та поручителю 16.09.2015 року. До суду з позовом ОСОБА_3 звернувся 17.12.2015 року за допомогою поштового відправлення. Сам позов зареєстрований Овідіопольським районним судом Одеської області 22.12.2015 року.

Отже, Банком використано право вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором, тобто змінено строк виконання основного зобов`язання.

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Приймаючи до уваги наведене в контексті встановлених судом обставин, судова колегія переконується, що немає підстав вважати поруку припиненою в порядку ст. 559 ЦК України. Аналізуючи відповідність заявлених вимог наданому розрахунку заборгованості та перевіряючи його вірність, судова колегія не вбачає підстав вважати, що представлений позивачем розрахунок є необґрунтованим та неправильним.

Отже, представлений Банком розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідає законодавству та узгоджується з встановленими у справі обставинами.

Вимоги Банку про стягнення заборгованості за 1-м траншем заявлені в доларах США і стосуються заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом.

Не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті».

Така правова позиція у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15.

В засіданні судової колегії встановлено наявність у ЗАТ «ПУМБ » (тепер- ПАТ «ПУМБ») на час видачі кредиту ОСОБА_2 кредиту в доларах США у червні 2007 року ліцензії та дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями. Після зміни організаційно-правової форми на ПАТ «ПУМБ» банком також були отримані ліцензія, дозвіл з додатком та генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій (а. с. 66-71).

Таким чином кредит в іноземній валюті позивачем був виданий правомірно.

Відповідно до абз. 1 п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Доводи апеляційної скарги про те, що на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси перебуває справа за позовом ПАТ „ПУМБ до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки і тому з одного й того же предмету спору існують дві справи, є неспроможними, оскільки рішення Приморським районним судом м. Одеси у справі за позвом про зверненння стягнення на предмет іпотеки не ухвалено і на висновок суду у справі, що переглядається в апеляційному порядку не впливає.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не проживають за адресою реєстрації і тому не знали про слухання справи самі по собі не є підставою для скасування рішення районного суду. Крім того, саме відповідачі мали повідомити банку про зміну адреси зазначеної у кредитному договорі та договорі поруки, адреса для листування. Фактичне не проживання відповідачів за зареєстрованим місцем проживання не свідчить про порушення районним судом процесуальних норм щодо повідомлення особи за такою адресою у разі відсутності іншої адреси для листування. До того ж з матеріалів справи вбачається, що судова кореспонденція за місцем реєстрації відповідачів отримувалася.

Доводи апеляційної скарги про те, що між Банком та позичальником ведуться перемовини щодо реструктуризації заборгованості не впливають на висновок районного суду у даній справі.

Інших доводів в апеляційнй скарзі не наведено.

Перевіривши правильність рішення суду в контексті з встановленими судом обставинами, судова колегія не знаходить підстав для застосування положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

С.О Погорєлова