Справа №173/388/16-ц
Провадження №2/173/348/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого - судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровський районний відділ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником будинку по вул..Толбухіна, 22 в м.Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. З 1996 року позивач проживав однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, яка була зареєстрована у вищевказаному будинку з 19 квітня 1996 року. На початку 2015 року позивач вкотре посварився з відповідачем та вона переїхала в будинок за адресою: вул. Белінського, 35 в м.Верхівцеве. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, хоча добровільно змінила місце проживання, а тому вважається такою, що втратила право користування житловим будинком. На підставі вищевикладеного позивач просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком № 22 по вул..Толбухіна в м.Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та зобовязати сектор міграції та реєстрації фізичних осіб Верхньодніпровського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в будинку.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснив, що він проживав разом із ОСОБА_2 з 1996 року. Вона була зареєстрована у його будинку та вселилася у нього з його згоди. В 2015 році між ним почалися скандали та з квітня 2015 року відповідач у його будинку не проживає. В неї є власне житло, проте зняти з реєстрації не бажає. Коли вона виїхала з будинку, вона забрала всі свої речі. Позивач не бажає, щоб відповідач залишалася зареєстрованою у його будинку.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що за згодою позивача вона зареєструвалася та вселилася у будинок, що належить позивачу, за адресою: вул..Толбухіна, 22 в м. Верхівцеве. В 2015 році вона захворіла та потрапила до лікарні. Всього вдома її не було близько 3 місяців. Коли повернулася до дому, між ними почалися скандали, він виганяв її з хати, вона ночувала в літній кухні. Після чого вона дійсно пішла від нього, проте він і зараз її не пускає до хати, навіть, щоб вона забрала свої речі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Верхньодніпровський районний відділ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 фактично є власником житлового будинку за адресою: вул.. Толбухіна, 22, м.Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, хоча право власності на будинок не зареєстровано. Окрім позивача у будинку з 1996 року фактично мешкає ОСОБА_2, а зареєстрована вона за цією адресою з 28 грудня 2001 року, що підтверджується домовою книгою (а.с.5-6) та адресною довідкою від 6 квітня 2016 року (а.с.17).

Згідно з ч 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ті ж самі положення стосуються осіб, які не є членами сімї власника житла, проте були зареєстровані за згодою власника цього житла.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, для визнання особи, яка правомірно була зареєстровано у будинку, такою, що втратила право користування житлом є її відсутність без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю з власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що з 21 квітня по 13 травня 2015 року ОСОБА_2 знаходилась на стаціонарному лікуванні у Верхньодніпровській ЦРБ, що підтверджується випискою з медичної кари (а.с.19). Після перенесення операції відповідач потребувала стороннього догляду у звязку з чим деякий час, приблизно 2 місяці, відповідач мешкала у своєї доньки. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків.

Так свідок ОСОБА_3 суду показала, що вона є донькою відповідача. В 2015 році мати дуже захворіла та в квітні-травні 2015 року була у лікарні. Після операції їй необхідно було пройти реабілітацію, тому майже два місяці вона мешкала у неї. Після того вона декілька раз приходила до будинку позивача, де проживала раніше, проте він її не пускав до будинку, проте в будинку лишилися її речі.

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона є онукою відповідача. В квітні-травні 2015 року відповідач була у лікарні, та після лікарні приблизно місяць мешкала разом з ними (зі своєю донькою). Вона особисто декілька раз приходила з бабусею до будинку позивача, де відповідач мешкала до операції, проте він її не пускав до будинку, власних ключів від будинку вона не має, тому не може потрапити до будинку.

Позивач в судовому засіданні також не заперечував, що не дозволяє відповідачу приходити до його будинку та вона не має вільного доступу до будинку.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно з квітня 2015 року не проживає у будинку, що належить позивачу за адресою: вул..Толбухіна, 22 в м.Верхівцеве Верхньодніпровського району, проте не проживає у ньому з поважних причин, а саме через те, що в квітні та травні 2015 року знаходилась у лікарні, потім, у післяопераційний період, мешкала разом із донькою, оскільки потребувала стороннього догляду, а потім через те, що позивач не пускає її до будинку, що не заперечував сам позивач у судовому засіданні.

У звязку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом, а саме будинком по вул..Толбухіна, 22 в м.Верхівцеве Верхньодніпровського району.

Також суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо зобовязання Верхньодніпровського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, оскільки такі вимоги є похідними від визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а також відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обовязковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку. Окрім того, Верхньодніпровський РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у справі є третьою особою, а не відповідачем, до якої не можуть бути предявлені позовні вимоги.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню та їх необхідно віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10,11, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час його проголошення мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко