Справа № 136/1673/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"13" грудня 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участі секретаря Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності та стягнення грошової компенсації за ? частку спільного сумісного майна подружжя, та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та стягнення компенсації за ? частку спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності та стягнення грошової компенсації за 1/2 частину спільного майна подружжя.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 23.11.2003 року вони з відповідачем уклали шлюб, в період якого разом придбали автомобіль Рено-Трафік 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов, рама, каляска) №VF1FLBMB6AV371444, причіп легковий, реєстраційний номер НОМЕР_2, які зареєстровано на відповідача та які являються їх спільною сумісною власністю. Угоди про добровільний поділ спільного майна, а саме сплати відповідачем їй половини вартості автомобіля та причіпу, вони не досягли, тому позивач просить суд провести розподіл спільного сумісного майна, виділивши їй ? частку майна, а так як дане майно є неподільними речами, в останній редакції позовної заяви позивач просить стягнути із відповідача на її користь ? частку вартості автомобіля "Рено-Трафік" 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 шассі (кузов, рама, каляска) № VF1FLBMB6AV371444 та причіпу, реєстраційний номер НОМЕР_4, номер шассі (рами) 90012469, в сумі 140713 гривень.

В грудні 2015 року відповідач подав до суду зустрічний позов, який ухвалою суду від 11.12.2015 року був прийнятий судом та обєднаний в одне провадження із первісним.

Підставність зустрічного позову відповідач обґрунтував тим, що в період шлюбу позивачем було набуто земельну ділянку шляхом приватизації площею 0,2095 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована в с. Приборівка, вул. Молодіжна, 43, кадастровий №:01:000:1007) право власності на яку було оформлено за ОСОБА_1 На вказаній земельній ділянці ними, під час шлюбу, було розпочато будівництво будинку та побудовано його підвальний поверх розміром 10мх11м х2,7м, криницю, в ході чого було використано будівельні матеріали, зокрема: бетонні плити перекриття в кількості 38 шт., прокладки деревяні в кількості 52 шт., всього на загальну суму 31 162,32 грн., 40 000 штук цегли по ціні 1800 грн. вартість якої 72 000 грн.. Ураховуючи те, що вказане майно є спільною сумісною власністю, відповідач з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить суд провести розподіл вищевказаного майна, а саме: будівельних матеріалів, які були використані для будівництва підвального поверху будинку розміром 10мх11мх2.7м., що розташований на земельній ділянці площею 0,2095 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в с.Приборівка вул.Молодіжна, 43 (кад.№:01:000:1007), яка належить Відповідачу, зокрема бетонних плит перекриття в кількості 38 шт. та прокладок деревяних в кількості 52 шт. всього загальною вартістю 31 162,32 грн., криниці, 40 000 штук цегли, придбаних за спільні кошти, визначивши за ним 1/2 частки даного майна та присудити, ОСОБА_1, вищевказані будівельні матеріали, цеглу, придбані за спільні кошти, стягнувши із Відповідача, ОСОБА_1, на його користь 1/2 (50 %) вартості будівельних матеріалів, що в загальному складає 130 120,50 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги за первісним позовом підтримали з підстав, що наведені у позовній заяві, просили суд позов задовольнити в заявленому обсязі. Вимоги за зустрічним позовом визнали частково. Суду додатково позивач пояснила, що автомобіль нею не відчужувався відповідачеві, а лише формально це було зроблено, оскільки по довіреності відповідач був позбавлений перетнути кордон України для переїзду в іншу країну. Цеглу вона продала з тих міркувань, що їй із дітьми потрібно було за щось жити, так як зароблені нею самотужки кошти не давали можливості забезпечити дітей необхідним.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги за первісним позовом визнав частково, суду пояснив, що автомобіль, що є предметом спору був зареєстрований на імя ОСОБА_1, однак за її ж згодою був знятий із реєстрації та поставлений на облік на імя ОСОБА_2, оскільки він сплатив їй грошові кошти для здійснення підприємницької діяльності, отож такий транспортний засіб не підлягає поділу, так як був відчуджений за її згодою отож став особистою власністю ОСОБА_2, а в подальшому був відчужений ним іншій особі. Позовні вимоги за зустрічним позовом представник відповідача підтримав просив суд його задовольнити з підстав, що зазначені у зустрічній позовній заяві.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представників сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи, перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень

Судом встановлено та сторонами спору не заперечувалось, що вони з 23.11.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, підтвердженням чому є свідоцтво про одруження серія І-АМ №099055, який припинено за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 05.10.2016 року, що набрало законної сили 26.10.2015 року (а.с.104, 107 108).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку №791524 виданого 22.02.2010 року на підставі рішення Приборівської сільської ради 36 сесії 5 скликання від 02.02.2010 року, ОСОБА_1 в період шлюбу набула право власності на земельну ділянку площею 0,2095 га, яка розташована в с. Приборівка, Липовецького району по вул. Молодіжна, 43, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд.

Наведене підтверджено й довідками, що видані виконавчим комітетом Приборівської сільської ради за №1012, №1013 від 06.11.2015 року, згідно яких встановлено, що земельна ділянка набута ОСОБА_1 в порядку приватизації.

За час шлюбу на цій земельній ділянці подружжям було збудовано підвальний поверх будинку розміром 10м х 11м х 2,7м, а також криницю, придбано будівельні матеріали, а саме: бетонні плити перекриття; прокладки деревяні, цеглу, вимоги про поділ якого ставить відповідач у зустрічному позові.

Крім цього, за час шлюбу сторони придбали автомобіль Рено-Трафік 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов, рама, каляска) №VF1FLBMB6AV371444, причіп легковий, реєстраційний номер НОМЕР_2, про поділ якого у первісному позові просить позивач.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Наведене кореспондується і з приписами статті 368 ЦК України.

Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Зазначене узгоджується і з приписами частини другої статті 372 ЦК України, де зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11, від 21 грудня 2007 року, судам надано наступні розяснення.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно - будівельному, гаражно - будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. (ч. 4 ст. 65 СК).

При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, пята статті 71 СК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У п.30 вищевказаної Постанови Верховного Суду України зазначено про рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7) за позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що автомобіль «Рено-Трафік», 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов, рама, каляска) №VF1FLBMB6AV371444, станом на 27.08.2014 року був власністю позивача ОСОБА_1, на що вказує реєстраційна картка транспортного засобу, який був знятий нею із обліку та зареєстрований на імя ОСОБА_2 станом на 25.03.2015 року на підставі довідки - рахунку. Згідно реєстраційної картки цього транспортного засобу станом на 07.10.2015 року автомобіль є власністю третьої особи - ОСОБА_5

Згідно ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки.

Обставини щодо дійсності договору купівлі продажу, суд не зясовує, а виходить із доказів, що наявні в матеріалах справи, відтак суд вважає, що вартість автомобіля не може враховуватись при поділі майна подружжя, оскільки після укладення угоди між позивачем та відповідачем, щодо продажу транспортного засобу «Рено-Трафік» транспортний засіб перестав бути спільно нажитим майном і перейшов у особисту власність ОСОБА_2.

Утім причіп легковий, реєстраційний номер НОМЕР_2, який був зареєстрований 24.09.2010 року на імя ОСОБА_2 (а.с.8), суд вважає, що слід визнати спільною сумісною власністю цього подружжя, оскільки він був придбаний в період шлюб та наявність його на час розгляду справи встановлена, а так як річ є неподільною, сума майна відповідно до висновку субєкта оціночної діяльності (а.с.12, 13) є незначною та становить 7 045 гривень, отож суд вважає за доцільне залишити його у власності відповідача ОСОБА_2 та стягнути з нього на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію за ? частку у спільному майні подружжя у розмірі 3 522,50 (три тисячі п'ятсот двадцять дві гривні 50 коп.) гривень.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову суд виходить із того, що підвальний поверх будинку розміром 10м х 11м х 2,7м, що знаходиться на земельній ділянці (кадастровий №:01:000:1007), яка розташована в с. Приборівка по вул.. Молодіжна, 43, Липовецького району, Вінницької області, та криниця були збудовані в період шлюбу, також у шлюбі було придбано будівельні матеріали у вигляді бетонних плит перекриття, прокладок деревяних, тому таке майно є спільною сумісною власністю подружжя та належить їм у рівних частках, відтак підлягає поділу.

Відповідно до рахунку фактури №ГН-0002781 від 15.12.2011 року та квитанції до прибуткового касового ордеру за №1730 від 15.12.2011 року, судом встановлено, що вартість будівельних матеріалів: бетонних плит перекриття в кількості 26 шт. та прокладок деревяних в кількості 52 шт., становить 31 162,32 грн.

В рамках даної справи було призначено судову будівельну технічну експертизу, згідно Висновку експерта № 72/73/16-21 від 05.07.2016 року судом встановлено, що вартість будівельних матеріалів, які були використані при будівництві підвального поверху житлового будинку розміром 10м х 11м х 2,7м, що знаходиться на земельній ділянці (кадастровий №:01:000:1007), цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована в с. Приборівка по вул.. Молодіжна, 43, Липовецького району, Вінницької області, складає 177 632 грн. Вартість будівельних матеріалів по будівництву криниці, розташованої за цією ж адресою складає 9 674 грн.

Що стосується цегли про поділ якої позивач ставить вимогу на вирішення суду, то варто вказати, що позивачем не надано суду доказів її наявності на час розгляду справи, а відповідачем не доведено, що позивач здійснила його відчуження на свій розсуд проти його волі.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що спільним сумісним майном подружжя слід визнати будівельні матеріали: бетонні плити перекриття в кількості 26 шт.; прокладки деревяні в кількості 52 шт., та будівельні матеріали, з яких побудовано підвальний поверх будинку розміром 10м х 11м х 2,7м, що знаходиться на земельній ділянці (кадастровий №:01:000:1007), яка розташована в с. Приборівка по вул.. Молодіжна, 43, Липовецького району, Вінницької області, та криницю, однак за відсутності згоди іншого з подружжя на сплату грошової компенсації, суд вважає за доцільне визнати право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку вказаного майна.

Зважаючи на встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги за зустрічним позовом також слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання судових витрат, у відповідності до ст.88 ЦПК України, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.57, 60, 70 Сімейного кодексу України, п.п. 22-24, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11, від 21 грудня 2007 року, ст.10, 11, 58-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності та стягнення грошової компенсації за ? частку спільного сумісного майна подружжя, - задовольнити частково.

Визнати причіп, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер шасі (рами) 90012469, вартістю 7 045 гривень, спільним сумісним майном подружжя, виділивши його у власність ОСОБА_2.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за ? частку у спільному майні подружжя - за причіп, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер шасі (рами) 90012469, вартістю 7 045 гривень, у розмірі 3 522,50 (три тисячі п'ятсот двадцять дві гривні 50 коп.) гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 61,71 (шістдесят одну гривню 71 коп.) гривень.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та стягнення компенсації за ? частку спільного майна подружжя, - задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя будівельні матеріали: бетонні плити перекриття в кількості 38 шт.; прокладки деревяні в кількості 52 шт., та будівельні матеріали, з яких побудовано підвальний поверх будинку розміром 10м х 11м х 2,7м, що знаходиться на земельній ділянці (кадастровий №:01:000:1007), яка розташована в с. Приборівка по вул.. Молодіжна, 43, Липовецького району, Вінницької області, та криницю.

Визнати право власності ОСОБА_2 на ? частку спільно сумісного майна подружжя на будівельні матеріали: бетонні плити перекриття в кількості 38 шт.; прокладки деревяні в кількості 52 шт., та будівельні матеріали, з яких побудовано підвальний поверх будинку розміром 10м х 11м х 2,7м, що знаходиться на земельній ділянці (кадастровий №:01:000:1007), яка розташована в с. Приборівка по вул.. Молодіжна, 43, Липовецького району, Вінницької області, а також криницю.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 4 853,90 (чотири тисячі вісімсот п'ятдесят три гривні 90 коп.) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_6