Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 321/819/15 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/2133/16 ОСОБА_1
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 16.09.2013 року, приблизно о 22 годині 50 хвилин, поблизу села Плодородне Михайлівського району Запорізької області, водій ОСОБА_7, керуючи автомобілем «ВАЗ 2102» державний номер НОМЕР_1, рухаючись зі сторони села Плодородне у напрямку села Старобогданівки, по автошляху «С 081104 Олександрівка Плодородне Старободанівка», на 19,5 км, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9, який внаслідок отриманих травм не сумісних з життям помер.

Постановою слідчого СВ Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 19.03.2015 року кримінальне правопорушення за ч.2 ст.286 КК України відносно ОСОБА_7 закрито.

Вказує, що страховий поліс за №2358296 від 12.05.2013 року на автомобіль був оформлений ОСОБА_10 через страхову компанію ПАТ «СК «Оранта-Січ».

ОСОБА_4 є матірю, загиблого ОСОБА_9, ОСОБА_5 є дочкою загиблого ОСОБА_9.

Матеріальна та моральна шкода спричинена їм в результаті смерті ОСОБА_9, який загинув під час дорожньо-транспортної пригоди.

17.09.2013 року ОСОБА_7 через своїх родичів сплатив ОСОБА_4 5 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

09.12.2015 року ПАТ «СК «Оранта-Січ» відмовила ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування.

Матеріальна шкоди складається із транспортних витрат, повязаних з підготовкою до організації поховання, витрат на поховання, витрат на поминальний обід, яка понесла ОСОБА_5

Також, діями відповідача ОСОБА_7 позивачам спричинено моральну шкоду. Відчуття безповоротної втрати близької людини спричинили душевний біль як для матері, яка втратила свого єдиного сина, так і для його доньки, яка втратила свого батька. Отриманий стрес, душевний біль негативно відобразився на їх самопочутті, в результаті чого вони повинні змінювати своє життя, пристосовуватись до того, що більше ніколи не побачать свою рідну людину, яка для них була опорою в їх житті, мати залишилась без синового піклування на старості років, а донька втратила свого батька, який вже ніколи не буде поряд них.

Психологічні стреси, нервові зриви, переживання привели до вимушених додаткових витрат своїх зусиль для налагодження їх сталого життя. Смерть батька сина рідної людини для них потребують від позивачів додаткових зусиль для налагодження їх сталого життя.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з ПАТ «СК «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_4 регламенту виплату із розрахунку 36 мінімальних заробітних плат у сумі 41 292 грн.; на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 12 мінімальних заробітних плат у загальній сумі 13 764 грн.; на користь ОСОБА_5 витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника у розмірі 13 764 грн., стягнути солідарно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 різницю у невідшкодованій за рахунок страхової компанії матеріальній шкоді з урахуванням добровільно сплаченої суми в рахунок матеріальної шкоди, у сумі 1 908 грн. 11 коп. та моральну шкоду у сумі 43 118 грн., стягнути на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 43 118 грн., та стягнути судові витрати по справі, які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 10 550 грн.

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 лютого 2016 року позов задовольнити частково.

Стягнуто з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_5, витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника у розмірі 13 764 грн. 00 коп.

Стягнуто із ОСОБА_7, на користь ОСОБА_5 різницю у невідшкодованій за рахунок страхової компанії матеріальній шкоді з урахуванням добровільно сплаченої суми в рахунок матеріальної шкоди у сумі 1 908 грн.11 коп.

Стягнуто з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. 00 коп.

Стягнуто на користь ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_7 та Страхової компанії ПАТ «СК «Оранта-Січ» судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 5 100 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «СК «Оранта Січ» матеріальної та моральної шкоди, а також судових витрат відмовити.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_6 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить змінити рішення суду в частині відмови в задоволені позову, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, вивчивши апеляційні скарги та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 16.09.2013 року сталося ДТП за участю водія ОСОБА_7 та пішохода ОСОБА_9, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження та помер на місці пригоди. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000526 від 17 вересня 2013 року було закрито, у звязку з встановленням відсутності в діяннях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Зазначене підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 19.03.2015 року. За змістом постанови про закриття кримінального провадження достовірно встановлено, що саме ОСОБА_7, керуючи автомобілем «ВАЗ 2102» державний номер НОМЕР_1, рухаючись зі сторони села Плодородне у напрямку села Старобогданівки, по автошляху «С 081104 Олександрівка Плодородне Старободанівка», на 19,5 км, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9, який внаслідок отриманих травм не сумісних з життям помер. Страховий поліс за №2358296 від 12.05.2013 року на автомобіль був оформлений ОСОБА_10 через страхову компанію ПАТ «СК «Оранта-Січ».

За п.1 ст. 32 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

З урахуванням викладеного колегія погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_7 несе цивільно-правову відповідальність за спричинену смерть ОСОБА_9 в результаті дорожньо-транспортної пригоди під час управління ним транспортним засобом який віднесений до джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" в пункті 4 вказано про те, що з огляду на презумпцію вини завданої шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Але вказані обставини не підтверджуються жодними доказами.

Відповідно до вимог ст. 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. За чинним законодавством України не передбачено обмежень у витратах на поховання та на спорудження надгробного памятника.

З урахуванням викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» необхідно стягнути на користь ОСОБА_5 витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника у розмірі 13. 764 грн. так як зазначені витрати підтверджуються наступними доказами, так транспортні витрати підтверджуються угодою від 17.09.2013 року укладеною з ОСОБА_11 про надання автомобіля для перевезення продуктів харчування, та підготовки похорон ОСОБА_9, а саме: перевезення потерпілої до моргу, лікарні, місця ДТП, до органів досудового слідства. Відповідно до розписок було сплачено 2150,00 гривень. Товарним чеком про придбання одежі для захоронення загиблого за №17 від 17.09.2013 року на суму 1297,00 гривень, накладною за №17 від 17.09.2013 року про придбання похоронних атрибутів через ФОП Сталєва вартістю 4467,00 гривень. Товарним чеком на придбання продуктів харчування для поминального обіду через ФОП ОСОБА_12 на суму 483,60 гривень, витратна накладна Т-00013951 від 17.09.13 року та фіскальним чеком від 17.09.2013 року про придбання через ФОП ОСОБА_13 вина та інших безалкогольних напоїв на суму 348,00 гривень, витратною накладною №ЧП-002378 від 17.09.2013 року про придбання продуктів харчування на суму 1587,11 гривень, накладною №1 від 17.09.2013 року про придбання горілки через ФОП Сідомон на суму 2720 гривень, накладною за №26 від 26.09.2013 року про замовлення памятника через ФОП Сталєва вартістю 7620,00 гривень. Загальна сума витрат повязаних із похованням загиблого становить: 20672,11 гривень, з відрахуванням сплаченої відповідачем ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 000 грн., а також з врахуванням різниці у невідшкодованій за рахунок страхової компанії матеріальній шкоді з урахуванням добровільно сплаченої суми в рахунок матеріальної шкоди у сумі 1908,11 гривень, яку суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_7 Тоб-то загальна сума витрат повязаних із похованням загиблого 20672,11 грн. 5000 грн. (добровільно сплаченої відповідачем суми в рахунок відшкодування матеріальної шкоди) та - 1908,11 гривень становить 13764 грн. Зазначений висновок суду узгоджується з вимогами викладеними у ст. 7 ЦК України, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Також суд першої інстанції правильно стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 різницю у невідшкодованій за рахунок страхової компанії матеріальній шкоді з урахуванням добровільно сплаченої суми в рахунок матеріальної шкоди у сумі 1908,11 гривень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, спричинених протиправною поведінкою відносно самої особи, членів її сім`ї або близьких родичів, тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, «моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки».

Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», (час скоєння ДТП), що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана із смертю потерпілого.

Таким чином навівши відповідні докази та мотиви, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив частково вимоги ОСОБА_4 стягнувши з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» в рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000 грн. з ОСОБА_7 2 000 грн., на користь позивача ОСОБА_5 та з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» в рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000 грн., з ОСОБА_7 2 000 грн.

Згідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страхові виплати за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначенні в договорі страхування.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №10 від 17.10.2014 року передбачено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. За вимогами п.47-48 передбачено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013 ).

За змістом ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (№4191-VI), передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У відповідності до зазначеного, суд обгрунтовано стягнув солідарно з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 100 грн., що підтверджується дослідженими у ході розгляду справи доказами.

В задоволенні вимоги про стягнення з ПАТ «Страхової компанії «Оранта-Січ» на користь позивача ОСОБА_4 страхових виплат у звязку з втратою годувальника, суд правильно відмовив з тих підстав, що позивачем та його представником, в судовому засіданні не доведено та не надано достатньо доказів стосовно того, що ОСОБА_4 дійсно знаходилася на утриманні у свого сина ОСОБА_9 Доводи апеляційної скарги в цій частині висновки суду не спростовують, оскільки з довідки Управління пенсійного фонду України в Михайлівському районі про заробітну плату загиблого ОСОБА_9 та довідки про пенсію ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_4 не знаходилася на утриманні у свого сина, так як є пенсіонеркою, отримує пенсію, в свою чергу ОСОБА_9 працював та отримував мінімальну заробітну плату та фактично не міг забезпечувати свою матір.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 лютого 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: