Справа № 202/3211/16-ц
Провадження № 2/0202/1804/2016
21 червня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретарі - Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державного нотаріуса другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, зобовязання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2, Державного нотаріуса другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_4, в якій просить:
-визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, померлої 19 квітня 2012 року, у 3 (три) місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили.
-зобов'язати ОСОБА_2 надати письмову згоду ОСОБА_1 на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, померлої 19 квітня 2012 року.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивач зазначив, що на час прийняття спадщини перебував у тривалому відрядженні за кордоном, у звязку з чим своєчасно не надав документи нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину. Крім того, зазначив, що оскільки ОСОБА_2 не погоджується надати згоду на прийняття спадщини позивачем, вона порушує охоронювані законом права, свободи та майнові інтереси позивача на володіння, користування та розпорядження спадковим майном.
Позивач в судове засідання не зявився, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 18 грудня 1956 року між ОСОБА_6 та Худалей (після одруження - ОСОБА_6) ОСОБА_7 було укладено шлюб згідно даних свідоцтва про одруження І-ЯР № 401235, виданого 18 грудня 1956 року Кіровським районним бюро записів актів громадянського стану м. Дніпропетровська.
В період перебування у шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 25 листопада 1956 року народився ОСОБА_9 згідно даних свідоцтва про народження ГД № 937316, виданого 12 грудня 1956 року Ленінським районним бюро записів актів громадянського стану м.Дніпропетровська.
Також 25 травня 1965 року в період перебування у шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 народився ОСОБА_1 згідно даних свідоцтва про народження УІІ-УТ № 0401189, виданого 22 червня 1965 року Ленінським районним бюро записав актів громадянського стану м. Дніпропетровська.
Згідно даних договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, укладеного між райвідділом комунального господарства виконкому Ленінської райради депутатів трудящих та ОСОБА_6, 17 червня 1959 року Ленінським райкомунхозом м.Дніпропетровська згідно із рішенням виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих м.Дніпропетровська № 1326 від 03 грудня 1957 року про відвід земельної ділянки було надано ОСОБА_6 на праві безстрокового користування земельну ділянку по вул. Мостова, 15 б, яка в подальшому перейменована в вул. Хорольську, 23, загальною площею 500 (п'ятсот) кв.м. згідно плану земельної ділянки.
Рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих м.Дніпропетровська від 07 липня 1964 року «Про затвердження акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння» вирішено затвердити акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння, належного ОСОБА_6 по вул. Хорольська, 23, яке складається з 2-х кімнат, житловою площею 39,2 кв.м., загальною площею 58,8 кв.м.

ОСОБА_6 27 жовтня 1973 року помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть І-КИ № 346485, виданого 30 жовтня 1973 року Кіровським районним бюро записів актів громадянського стану м.Дніпропетровська.

Згідно довідки голови квартального комітету № 42 м.Дніпропетровська від 14 липня 2015 року на момент смерті спадкодавця - ОСОБА_6 27 жовтня 1973 року разом з ним були зареєстровані та проживали спадкоємці, дружина - ОСОБА_8, син - ОСОБА_10, син - ОСОБА_1.

Між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 (після одруження - ОСОБА_11) 29 жовтня 1976 року було укладено шлюб, про що свідчать дані свідоцтва про укладення шлюбу І-КИ № 462219, виданого 29 жовтня 1976 року Таромською селищною радою депутатів трудящих м.Дніпропетровська.

ОСОБА_11 помер17 травня 1977 року, про що свідчить дані свідоцтва про смерть І-КИ № 484712, виданого 31 травня 1977 року Таромською селищною радою депутатів трудящих м.Дніпропетровська.

Оскільки майно було набуто подружжям: ОСОБА_6 та ОСОБА_8 під час перебування у шлюбі, спільна сумісна власність презюмується відповідно до наведених вище положень чинного на той момент законодавства, а отже після смерті спадкодавця - ОСОБА_6, належна йому частка розподілилась наступним чином: 1/2 : 3 = 1/6 частини спадщини кожному спадкоємцю відповідно, а у дружини померлого утворилась частка у розмірі 1/2 +1/6 = 2/3 частини спадщини.

Інший спадкоємець за законом - ОСОБА_9 14 жовтня 2004 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КИ № 586322, виданим відділом реєстрації смерті в м.Дніпропетровську ОСОБА_3 обласного управління юстиції. Після його смерті, належна йому частка в розмірі 1/6 частки спадщини була успадкована матір'ю, та в неї утворилась частка в розмірі 1/6 + 2/3 = 5/6 спадкового майна.

Між ОСОБА_1 та Говорухою (після одруження - ОСОБА_1) ОСОБА_12 25 травня 1986 року було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу ІІІ-КИ № 412613 виданим Таромською селищною радою народних депутатів Ленінського району м.Дніпропетровська (копія наявна в матеріалах справи).

Спадкодавець ОСОБА_5 померла 19 квітня 2012 року, що підтверджується даними свідоцтва про смерть І-КИ № 452167, виданого 23 квітня 2012 року відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_3 міського управління юстиції у Дніпропетровській області (копія наявна в матеріалах справи).

Згідно довідки голови квартального комітету № 42 м.Дніпропетровська від 14 липня 2015 року на момент смерті спадкодавця - ОСОБА_5 разом з нею були зареєстровані та проживав ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не є родичем померлої та (або) не є спадкоємцем будь-якої черги.

Після смерті матері - ОСОБА_5, її син - ОСОБА_1, який на момент її смерті 19 квітня 2012 року не проживав разом з спадкодавцем, оскільки внаслідок великої кількості тривалих відряджень та постійного перебування за межами державного кордону України не встиг своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але успадкував за законом належну його матері частку в розмірі 5/6 частин спадщини, та разом з належною йому часткою після смерті свого батька в розмірі 1/6 частки став разом зі своєю дружиною власниками спадкового майна.

Постановою Державного нотаріуса другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 17 липня 2015 року № 2251/02-31 до спадкової справи № 5.9172015, відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, у звязку з пропущенням ним строку для подачі заяви.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що згідно положень ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Дослідивши поважність причин пропуску, судом встановлено, що відповідно до посвідчення особи моряка ОСОБА_1, № АВ 369128, позивач працює за кордоном, у період строку для прийняття спадщини перебував у відрядженні, що підтверджується відомостями посвідчення особи моряка та послужної книжки моряка №01313/2010/21, а саме: відмітка 22.05.2012 свідчить про те, що позивача влаштовано на судно в Румунії та звільнено з судна лише 01.12.2012 у Франції. Крім того, позивача влаштовано на судно з 14.04.2013 (Сінгапур) по 11.02.2014 (Сенегал); з 10.04.2014 (Мозамбік) по 27.12.2014 (Індія), 23.09.2014 (ОАЕ) по 25.02.2015 (Індонезія).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 якщо спадкоємиць протягом встановленого строку не подав заяву про прийняття спадщини він вважається таким, що не прийняв її, однак за позовом спадкоємця, який пропустив строк з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Разом з тим, згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, суд вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, зокрема тривале перебування особи за кордоном.

Таким чином, відсутність будь-яких відомостей у позивача та можливості дізнатись про смерть матері з інших джерел, оскільки всі їх спільні родичі померли; відсутність відомостей у позивача про відкриття спадщини після смерті матері та не усвідомлення ним можливості спадкування майна після її смерті, тривале та постійне перебування у службових відрядженнях за межами державного кордону України у звязку з характером праці у період з 2012 року, що підтверджується відповідними та доданими до позову письмовими доказами про перетин державного кордону з посвідчення моряка, послужної книжки моряка № 01313, виданої 27.07.2010, № бланка 0078355, копії довідки від голови ТСМД «Радуга», суд вважає за доцільне визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 поважними та визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, позовна вимога в частині визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_5, померлої 19 квітня 2012 року, у 3 (три) місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги зобов'язати ОСОБА_14 надати письмову згоду ОСОБА_1 на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_5, померлої 19 квітня 2012 року, суд приходить до висновку про її необґрунтованість.

Згідно вимог ч.ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, оскільки позивачем не доведено обставини, що того, що ОСОБА_14 не погоджується надати письмову згоду на прийняття спадщини позивачем, чим порушує охоронювані законом права, свободи та майнові інтереси позивача на володіння, користування та розпорядження спадковим майном, суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11,60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державного нотаріуса другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт громадянина України АЕ 607471, виданий Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 15 травня 1997 року), додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, померлої 19 квітня 2012 року, у 3 (три) місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державного нотаріуса другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя В.П. Мороз