З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"23" серпня 2016 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: Саландяк О.Я.
секретаря: Райчук Б.А.,
за участі позивачки ОСОБА_1Я,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, примусове зняття з реєстрації,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, примусове зняття його з реєстрації, мотивуючи його тим, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом із нею зареєстрований однак не проживає з березня 2015 року ОСОБА_2 Вона є власником даної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, то у неї виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються але нараховуються, чим порушуються її права як власника, що і стало підставою її звернення з даним позовом до суду. А тому просить визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом та примусово зняти його з реєстрації.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом. Додатково та на запитання пояснила, що їй та членам її сім»ї належить квартира АДРЕСА_1. В грудні 2015 року у вказану квартиру також приписано двоє її правнуків. ОСОБА_2 жив у неї як квартирант, вона хотіла, щоб він був їй за сина, а тому зареєструвала. Однак відповідач ОСОБА_2 зловживав спритними напоями, взяв кредит, який вона змушена була за нього виплатити, так як банк мав забрати її майно, та у березні 2015 року пішов до сусіда, а на даний час місце його проживання позивачці не відомо. Позивачка хоче допомогти дітям, однак не може розпорядитись майном, так як у ньому зареєстрований та не проживає ОСОБА_2 Його речей у квартирі немає, домовленості щодо збереження за ним житла у них не було, причини відсутності відповідача їй не відомі. Не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення суду.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання (а.с.19, 20), повідомлявся належним чином, про що свідчать відмітки на конвертах про відсутність за зазначеною адресою (а.с. 24, 32), заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у його відсутність не надав, поважності причин неявки суду не повідомив, позов не оспорив.
Згідно ст.74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. А тому слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, свій обовязок повідомити суд про причини неявки у судове засідання, передбачений ч.2 ст. 77 ЦПК України не виконав, позов не оспорив.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд, з врахуванням позиції позивача, вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти цього не заперечила позивачка, про що заявила суду.
Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про право власності на житло 24.09.1997 р. ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира (приміщення спільного заселення, одноквартирний будинок) в АДРЕСА_2, яке зареєстровано в КП «ВООБТІ» 30.09.1999 року за номером 49 в книзі 63 (а.с.33)
Згідно відповіді з Адресно-довідкового сектору УДМС України у Вінницькій області на запит суду відповідно до ч. 3 ст. 122 ЦПК України (а.с. 19, 20) відповідач ОСОБА_2 зареєстрований 17.04.2008 р. по вул. Садова, 185 в с. Мартинівка Жмеринського району Вінницької області.
Згідно акту від 12.08.2016 р. (а.с. 34), довідки Біликовецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області №377 від 30.03.2016 р. (а.с. 25) відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, однак за вказаною адресою з березня 2015 року не проживає.
Судом встановлено, що відповідач більше року, без поважних причин не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, не несе витрат по її утриманню. Будь-яких перешкод для проживання і користування будинком йому не чинили.
Договір про користування даним житловим приміщенням відповідач з позивачами не укладав.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідача ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право на користування житлом квартирою по вул. Садовій, 1/5 в с. Мартинівка Жмеринського району Вінницької області, що позбавляє останнього права на користування вказаним житловим приміщенням. Підстав збереження житлового приміщення за відповідачем у судовому засіданні не встановлено, підстав збереження за ОСОБА_2 жилого приміщення понад встановлені законом строки, що передбачені ст.. 71 ч.3 ЖК України, не встановлено.
Право власника даної квартири позивачки, порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, підлягає захисту.
Вимога позивача про зняття з реєстрації ОСОБА_2 до задоволення не підлягає, так як є передчасною, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу місця реєстрації за новим місцем проживання, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто наявність рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, що набуло законної сили, є достатньою підставою для його виконання належним органом виконавчої влади у сфері вказаних правовідносин шляхом зняття з реєстрації такої особи і не потребує судового врегулювання, крім випадків відмови таких органів у знятті з реєстрації. Крім того, позивачем, що ставить таку вимогу не заявлено про залучення в якості відповідача відповідну установу, до компетенції якої віднесено функції щодо зняття осіб із такої реєстрації. Тому позовні вимоги позивача, що розглядаються судом в межах заявлених вимог в цій частині до задоволення не підлягають.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у виді судового збору (а.с.1) пропорційно задоволеним вимогам.
Відповідно до ст.ст. 319, 383 ч.1, 391ЦК України, ст. 71 ч.1, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право на користування житлом квартирою №5 в будинку №1 по вул. Садова с. Мартинівка Жмеринського району Вінницької області.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 551 грн.20 коп. судового збору.
В решті позову відмовити.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що не були присутні при його постановленні у цей же строк з часу отримання копії судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення виготовлено 23.08.2016 року.
Суддя