Справа № 495/6453/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії КК № 764520 виданий 03.12.2001 року)

ОСОБА_2 (довіреність № 190 від 15.08.2016 року)

від відповідачів:

- від ТОВ «Прогрес-2015» - ОСОБА_3 (довіреність серії АА № 185 від 28.09.2016 року)

- від Маразліївської СР не зявився

- від ОСОБА_4 не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/6453/16-ц

за позовом ОСОБА_5

до:

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-2015»

- Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

- ОСОБА_4

про розірвання договору оренди на земельну ділянку (пай)

В С Т А Н О В И В:

19.08.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-2015» (далі по тексту відповідач-1), Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту відповідач-2) та ОСОБА_4 (далі по тексту відповідач-3) про розірвання договору оренди на земельну ділянку (пай) (а.с.1-3).

Так, позивач просить суд:

- розірвати договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, укладений між ОСОБА_1І, та ТОВ «Прогрес-2015» 20.07.2016 року, зареєстрований ОСОБА_6, державним реєстратором Маразліївської СР 26.07.2016 року;

- державному реєстратору Маразліївської СР внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що власником земельної ділянки № 709 загальною площею 5,81 га, яка розташована на масиві № 42 на території Широківської (Маразліївської) сільської ради, є ОСОБА_1 Вказану земельну ділянку позивач обробляв зі своїми племінниками ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ніколи не мав наміру здавати свою земельну ділянку в оренду відповідачу. За твердженням позивача, його дружина ОСОБА_8 20.07.2016 року завітала до адмінбудівлі ТОВ «Прогрес-2015» задля отримання коштів за користування відповідачем їх майновим паєм, однак в бухгалтерії їй помилково надали на підпис заготовлений договір оренди на земельну ділянку позивача. Позивач зазначає, що ніякого договору він не підписував, ніяких намірів на його підписання не мав та своїй дружині погодження на підписання договору не надавав. Як стверджує позивач, після звернення до відповідача з вимогою про добровільне розірвання вказаного договору, останній повідомив, що не буде заперечувати проти розірвання договору оренди в судовому порядку.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.08.2016 року відкрито провадження по справі № 495/6453/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Прогрес-2015», Маразліївської СР та ОСОБА_4 про розірвання договору оренди на земельну ділянку (пай). Справу призначено до розгляду (а.с.15).

Відповідачем-1 ТОВ «Прогрес-2015», подано до суду заперечення проти позовної заяви ОСОБА_5 про розірвання договору оренди на земельну ділянку (пай), згідно з яким він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Так, оскаржуваний позивачем договір оренди укладено ТОВ «Прогрес-2015» саме з ОСОБА_1, який особисто та власноручно його підписав, на підставі його заяви від 29.02.2016 року. Позивач не звертався до відповідача ні в усній, ні в письмовій формі з вимогою про розірвання договору оренди, а тому і ніякої відповіді (на що він посилається у позові) отримати не міг. В позовній заяві не наведено фактів, які б, у відповідності до вимог чинного законодавства, можливо було б визнати як підстави для припинення договору оренди та факти істотних порушень вимог договору допущених відповідачем (а.с.26-28).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, та його представник ОСОБА_2, заявлені до суду позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача-1 (ТОВ «Прогрес-2015») ОСОБА_3, подані до суду заперечення підтримав в повному обсязі та просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Представник відповідача-2 Маразлівської СР, в судове засідання не зявився, але від Маразліївського сільського голови до суду надійшла заява, згідно з якою Виконком Маразліївської СР згоден з позовними вимогами ОСОБА_5 щодо розірвання договору оренди на земельну ділянку і просить розглянути справу у їх відсутність (а.с.40).

Відповідач-3 ОСОБА_8, в судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву, згідно з якою розгляд справи просить провести за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі та розірвати оскаржуваний договір (а.с.41-42).

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № 709 загальною площею 5,81 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у масиві № 42 на території Широківської сільської ради, що підтверджується виданим йому 25.03.2003 року відповідним Державним актом на право власності на землю серії ІІІ-ОД № 077724 (а.с.5, 30, 33).

29.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до директора ТОВ «Прогрес-2015» ОСОБА_9 із письмовою заявою, згідно з якою просив прийняти в оренду його земельний пай площею 5,81 га (а.с.29).

20.07.2016 року між ТОВ «Прогрес-2015» (Орендар) та ОСОБА_1 (Орендодавець) було укладено Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, відповідно до пункту 1 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування, на умовах оренди, земельну ділянку загальною площею 5,81 га, сільськогосподарського призначення, що розташована на території Широківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 42, ділянка 709, що перебуває у приватній власності Орендодавця на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Білгород-Дністровською РДА 25.03.2003 року (а.с.6-8).

Згідно із пунктом 6 Договору, він укладено на 7 років, з правом пролонгації договору на строк, що визначений основним договором.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки орендарем. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом (пункти 31-32 Договору).

Пунктами 33-34 Договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 20.07.2016 року підписаний обома сторонами (ТОВ «Прогрес-2015» та ОСОБА_1І.) та 26.07.2016 року зареєстрований ОСОБА_6, державним реєстратором Маразліївської СР (а.с.8, 9-10).

Між тим, за твердженням ОСОБА_5, він Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 20.07.2016 року не підписував, що, на його думку, є підставою для розірвання такого договору в судовому порядку у відповідності до вимог ст.31 Закону України «Про оренду земмлі» та ст.651 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Прогрес-2015», Маразліївської СР та ОСОБА_4 про розірвання договору оренди на земельну ділянку (пай).

Між тим, суд з такими доводами та вимогами ОСОБА_5 погодитися не може, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, з настуних підстав.

Згідно із ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Відповідно до ст.792 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Так, у відповідності до зазначених вище вимог чинного законодавства, 20.07.2016 року між ТОВ «Прогрес-2015» (Орендар) та ОСОБА_1 (Орендодавець) було укладено Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Згідно із ст.31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

- смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

- ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;

- набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;

- припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно із ст.651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Між тим, ні позивачем ОСОБА_1, ні його представником ОСОБА_2, ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не зазначено жодної підстави та не представлено будь-якого доказу для розірвання укладеного між сторонами Договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 20.07.2016 року у відповідності до умов цього Договору (пунктів 31-34) та вимог ст.651 Цивільного кодексу України і ст.ст.31-32 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Зі змісту ст.3 Цивільного процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі № 6-94ц13, за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Частиною 1 статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Між тим, як встановлено під час розгляду справи та було вищезазначено, матеріали справи не містять, а позивачем не представлено до суду доказів, які б свідчили про порушення його прав зі сторони відповідачів, які він просить захистити.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про недоведеність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 до ТОВ «Прогрес-2015», Маразліївської СР та ОСОБА_4 про розірвання договору оренди на земельну ділянку (пай), у зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 15-16, 651, 792 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 13, 16, 31-32 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 157, 169, 197, 208-209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,

суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-2015», Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та ОСОБА_4 про розірвання договору оренди на земельну ділянку (пай) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко