Справа № 639/1956/16-ц
Провадження № 2/639/1037/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.,

при секретарі Луценко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.04.2014 року відповідач під розписку отримав від позивача гроші в розмірі 20000 доларів США. При отриманні зазначеної позики відповідач зобовязався повернути її позивачу до 23.04.2015 року. У звязку з тим, що борг відповідач не повернув, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини вказані в позовній заяві та просив стягнути з відповідача на користь позивача борг, який станом на 26.04.2016 року з урахуванням офіційного курсу НБУ гривні до долара США становить 506778,42 грн.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

Представник відповідача ОСОБА_4, діюча на підставі довіреності від 14.04.2016 року , якою ОСОБА_2 уповноважив свого представника вести його справу у суді, користуючись усіма правами, що надається відповідачу, у тому числі з правом визнавати позов, у судовому засіданні позов визнала у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 15.04.2014 року ОСОБА_2 позичив у позивача гроші в сумі 20000 доларів США та вказану суму у повному обсязі зобовязався повернути до 23.04.2015 року, що підтверджується розпискою, оригінал якої було досліджено у судовому засіданні та копія якої міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.3).

Свої зобовязання позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 20000 доларів США. В порушення умов боргової розписки відповідач зобовязання належним чином не виконав та до теперішнього часу борг не повернув.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Однак, відповідач в порушення зазначених норм закону щодо своєчасного повернення грошових коштів в строк, передбачений розпискою, не повернув суму грошових коштів, наданих йому позивачем, у звязку з чим станом на 26.04.2016 року ОСОБА_2 має заборгованість перед ОСОБА_1, з урахуванням офіційного курсу НБУ гривні до долару США станом на 26.04.2016 року у розмірі 506778,42 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Щодо розрахунку суми боргу суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно відомостей, які містяться на офіційному сайті Національного Банку України станом на 26 квітня 2016 року 100 доларів США становлять 2533.8921 гривень, у звязку з чим суд стягує гривневий еквівалент заборгованості у розмірі 20000,00 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 26.04.2016 року складає 506778,42 грн. (20000,00 доларів США*25.338921 грн. = 506778,42 грн.).

Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Згідно ч. 2 ст. 79 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюютьсязаконом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.42 своєї постанови №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року розяснив судам, що статтею 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору (статті 214, 215 ЦПК). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом №3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ.

Відповідно до ст. 4 Закону України « Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 р., розмір ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що відповідно до уточнених у судовому засіданні 26.04.2016 року позовних вимог, ціна позову складає 506778,42 грн., а тому підлягав до сплати судовий збір у розмірі 5067,78 грн.

Позивачем ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 62 від 24.02.2016 року сплачено судовий збір у сумі 5500 грн. 00 коп. (а.с.2).

Тому, з урахуванням вищезазначеного, підлягає поверненню позивачеві переплачений судовий збір у розмірі 432,22 грн., який сплачений за квитанцією № 62 від 24.02.2016 року на суму 5500,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості у сумі 506778 грн. 42 коп. та стягнення судового збору у сумі 5067 грн. 78 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 74, 88, 209, 174, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 524-526, 530, 533, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму боргу в розмірі 506778 (пятсот шість тисяч сімсот сімдесят вісім) грн. 42 коп., що є еквівалентом 20000 (двадцяти тисяч) доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 26.04.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 5067 (пять тисяч шістдесят сім) грн. 00 коп.

Зобовязати УДКС України у Жовтневому районі м. Харкова повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 432 (чотириста тридцять дві) грн. 22 коп., сплачений за квитанцією № 62 від 24.02.2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк