У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про поділ майна подружжя, та за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне управління», ОСОБА_9 про визнання права власності на частину грошового вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя.

У січні 2015 року ОСОБА_8 звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на частину грошового вкладу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Поділено майно, що є спільною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7, виділивши ОСОБА_6 67 500 грн, що становить Ѕ частину від суми вкладу згідно з договором про банківський строковий вклад (депозит), відкритий 24 жовтня 2014 року в акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - АТ «Банк «Фінанси та Кредит») на ім'я ОСОБА_7, а також виділено ОСОБА_6 Ѕ частину нарахованих відсотків на основну суму вкладу за період дії зазначеного договору за період з 24 жовтня 2014 року по 24 січня 2015 року.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину вкладу, що становить 67 500 грн, згідно з договором про банківський строковий вклад (депозит), відкритий 24 жовтня 2014 року в акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - АТ «Банк «Фінанси та Кредит») на ім'я ОСОБА_7 та на Ѕ частину нарахованих відсотків на основну суму вкладу за період дії зазначеного договору за період з 24 жовтня 2014 року по 24 січня 2015 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30 липня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_8 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано за ОСОБА_8 право на Ѕ частину вкладу, згідно з договором про банківський строковий вклад (депозит), відкритий 24 жовтня 2014 року в акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - АТ «Банк «Фінанси та Кредит») на ім'я ОСОБА_7 та на Ѕ частину нарахованих відсотків на суму вкладу за період з 24 жовтня 2014 року по 24 січня 2015 року.

Рішення суду першої інстанції в частині поділу, що є спільною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінено.

Виділено ОСОБА_6 у власність ј частину вкладу , згідно з договором про банківський строковий вклад (депозит), відкритий 24 жовтня 2014 року в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») на ім'я ОСОБА_7

Виділено ОСОБА_6 у власність Ѕ частину нарахованих відсотків на суму вкладу за період з 24 жовтня 2014 року по 24 січня 2015 року.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку, відкритому на підставі договору про банківський вклад (депозит) є спільним майном позивачки та ОСОБА_7, а тому відповідно до вимог ст. ст. 60, 65, 69 СК України підлягають поділу між ними.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_8, суд першої інстанції дійшов висновку, що останньою не було доведено, що належній їй грошові кошти у розмірі 68 001 грн 54 коп. були перераховані на рахунок ОСОБА_7 для здійснення спільної діяльності без створення юридичної особи з метою отримання прибутку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_8 права власності на частину грошового вкладу, апеляційний суд виходив із того, що грошові кошти у розмірі 68 001 грн 54 коп. є особистою власністю останньої та не є спільним майном ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 60 СК України, оскільки зазначені грошові кошти були перераховані з особистого рахунку ОСОБА_8

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині поділу грошового вкладу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, апеляційний суд виходив із того, що останнім належить Ѕ частина вкладу, яка відповідно до вимог ст. ст. 60, 65, 69 СК України підлягає поділу між ними.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте висновки апеляційного суду не ґрунтуються на нормах матеріального закону та не відповідають наявним у справі доказам.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 28 квітня 2012 року перебували у шлюбі, який 6 лютого 2015 року розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

24 жовтня 2014 року ОСОБА_7 уклав із ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договір про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» строком на 3 місяці, відповідно до умов якого банк прийняв на вкладний рахунок грошові кошти у сумі 135 000 грн із виплатою 25,10% річних.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1062 ЦК України передбачено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Враховуючи положення ст. ст. 1058, 1062 ЦК України, кошти, переказані на ім'я вкладника від іншої особи з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними.

Визнаючи за ОСОБА_8 право власності на Ѕ частину грошового вкладу, апеляційний суд не врахував вищезазначених положень норм цивільного закону та дійшов до помилкового висновку, що грошові кошти у розмірі 68 001 грн 54 коп. є особистою власністю ОСОБА_8 та не є спільним майном ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Разом із тим, судом першої інстанції правильно встановлено, що грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку, відкритому на підставі договору про банківський вклад (депозит) від 24 жовтня 2014 року є спільним майном позивачки та ОСОБА_7, а тому відповідно до вимог ст. ст. 60, 65, 69 СК України підлягають поділу між ними.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні норм матеріального та процесуального закону.

Враховуючи викладене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 липня 2015 року скасувати, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак