Справа № 304/149/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача :ОСОБА_1,

суддів - Бондаренка Ю.О., Павліченка С.В.,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася в суд із вищевказаним позовом, який мотивує тим, що з 2001 року знайома з відповідачем, а з травня 2006 року проживала з ним у цивільному шлюбі. З того часу між ними встановилися фактичні шлюбні відносини вони спільно проживаючи вели спільне господарство, мали спільні доходи та витрати. За цей час у них народилося двоє дітей, а саме сини: ОСОБА_1, 23 листопада 2007 року, та ОСОБА_2, 07 грудня 2008 року, батьківство яких відповідачем не заперечувалось. Офіційно шлюб між ними зареєстровано 02 червня 2011 року. Однак відподач різко змінив своє ставлення до неї та дітей, постійно чинить на них психологічний тиск, погрожує виставити їх з будинку, та поширює відносно неї неправдиві чутки, декілька разів вона навіть була вимушена викликати працівників міліції. У 2006 році вони спільно починали будувати інфраструктуру для надання туристичних послуг та на даний час спільно її використовують для забезпечення потреб сім'ї, однак тепер відповідач намагається вигнати її з їх спільного будинку, тобто не визнає її майнові права на спільне сумісне майно,

Позивач посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи та підстав передабачаних ст. ст.60, 61, 69, 74 СК України просила у суді першої інстанції встановити факт проживання однією сімю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період із травня 2006 року до червня 2011 року.

Визнати право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок в урочищі «Полонина», площею 31,4 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215, Закарпатська область, Перечинський район, с. Лумшори, вул. Лісова, № 3; будівлю лазні з житловими кімнатами, загальною площею 107, 4 кв. м., житловою площею 21,8 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215, Закарпатська область, Перечинський район, с. Лумшори, вул. Лісова, № 3 «а» та дачний будинок, загальною площею 143 кв. м., житловою площею 13 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215, Закарпатська область, Перечинський район, с. Лумшори, вул. Лісова, № 3 «б».

Заочним рішенням Перечинського районного суду від 27 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу, починаючи з 01 травня 2006 року по 01 червня 2011 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 індивідуальний житловий будинок в урочищі «Полонина», площею 31,4 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215, Закарпатська область, Перечинський район, с. Лумшори, вул. Лісова, № 3; будівлю лазні з житловими кімнатами, загальною площею 107, 4 кв. м., житловою площею 21,8 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215, Закарпатська область, Перечинський район, с. Лумшори, вул. Лісова, № 3 «а» та дачний будинок, загальною площею 143 кв. м., житловою площею 13 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215, Закарпатська область, Перечинський район, с. Лумшори, вул. Лісова, № 3 «б».

Поділено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільне нерухоме майно і визначено кожному ідеальну частку по 1/2 частині:

- індивідуального житлового будинку в урочищі «Полонина», площею 31,4 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215, Закарпатська область, Перечинський район, с. Лумшори, вул. Лісова, № 3;

- будівлі лазні з житловими кімнатами, загальною площею 107, 4 кв. м., житловою площею 21,8 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215, Закарпатська область, Перечинський район, с. Лумшори, вул. Лісова, № 3 «а»;

- дачного будинку, загальною площею 143 кв. м., житловою площею 13 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215, Закарпатська область, Перечинський район, с. Лумшори, вул. Лісова, № 3 «б».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 304 (одну тисячу триста чотири) грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним судове рішення та ухвалити нове нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність відповідача та його представника в судовому засіданні суду першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення позбавили його можливості навести свої аргументи щодо безпідставності позову та здійснити фаховий захист його інтересів, що потягло за собою невірні висновки суду. Вважає, що в даному випадку заява про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягає як заява, що повинна розглядатися в порядку окремого провадження. Крім того, спірне майно створено до шлюбу за рахунок особистих коштів відповідача, а тому не може бути спільною сумісною власністю сторін по справі. Рахує, що задоволені позовні вимоги нічим не доведені та не підтверджені, ґрунтуються тільки на словах позивачки, що підтверджує неповноту та безпідставність оскаржуваного рішення.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 в інтересах позивачки ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відповідача відхилити як безпідставну, а законне рішення Перечинського районного суду від 27 квітня 2015 року залишити без змін. Зазначає, що судом належними доказами встановлено факт її спільного проживання з відповідачем з 2006 року, під час якого було набуто спільне майно за рахунок праці обох сторін, і яке є спільним майном набутим під час спільного проживання, хоча і зареєстроване за відповідачем.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з мотивів, викладених в ній.

Позивачка ОСОБА_3В, та її представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи повідомлений, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, що були присутніми в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, судова колегія не може погодится з висновком місцевого суду у частині вирішення позовної вимоги про винання права спільної сумісної власності подружжя на спірний житловий будинок та його поділ, окільки у зазначеній частині позову суд першої інстанції допустився порушення норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Указана норма поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 02 червня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ № 078770, виданим 19 серпня 2011 року, актовий запис № 18 (а. с. 18).

Відповідачем попередній шлюб розірвано у 2004 року.

Як вбачається з матеріалів справи, у сторін ще 23 листопада 2007 року та 07 грудня 2008 року народилися сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що стверджується відповідними свідоцтвами про народження (а. с. 16-17), а отже вони мали спільні сімейні права та обов'язки і їх відносини набули ознак сімейного союзу чоловіка та жінки ще задовго до реєстрації шлюбу.

Таким чином, суд першої інстанції зробив вірний висновок, з яким погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції про те, що позивачем та її представником належними та допустимим доказами доведено факт її проживання однією сімєю без шлюбу з ОСОБА_2 починаючи з 01 травня 2006 року по 01 червня 2011 року, а відповідачем, всупереч приписів ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дані обставини не спростовані, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Встановивши факт проживання позивачки та відповідача у фактичному шлюбі з 01 травня 2006 року, у звязку з чим задовольняючи позов в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що знайшло своє підтвердження належними та допустими доказами те, що спільною власністю подружжя є спільне майно, з приводу якого на даний час виник спір, а саме: індивідуальний житловий будинок в урочищі «Полонина», площею 31,4 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215 Закарпатська область Перечинський район с. Лумшори, вул. Лісова, № 3, а вже під час перебування у зареєстрованому шлюбі будівлю лазні з житловими кімнатами, загальною площею 107, 4 кв. м., житловою площею 21,8 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215 Закарпатська область Перечинський район с. Лумшори, вул. Лісова, № 3 «а» та дачний будинок, загальною площею 143 кв. м., житловою площею 13 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215 Закарпатська область Перечинський район с. Лумшори, вул. Лісова, № 3 «б» (а. с. 8-15).

Разом з тим, судова колегія не може погодитися із висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ житлового будинку № 3 по вул. Лісова с. Лумшори Перечинського району

Стосовно майна, набутого під час спільного проживання з травня 2006 року та укладеного в подальшому шлюбу: будівля лазні з житловими кімнатами, загальною площею 107, 4 кв. м., житловою площею 21,8 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215 Закарпатська область Перечинський район с. Лумшори, вул. Лісова, № 3 «а» та дачний будинок, загальною площею 143 кв. м., житловою площею 13 кв. м., що знаходиться за адресою: 89215 Закарпатська область Перечинський район с. Лумшори, вул. Лісова, № 3 «б», суд дійшов вірного висновку, що це є спільне майно подружжя й таке підлягає розподілу, з чим погоджується і судова колегія.

Вищезазначені висновки знайшли своє підтвердження в судових засіданнях суду першої інстанції, в матеріалах справи, а також дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами, а саме: актом державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію лазні з житловими кімнатами від 02 листопада 2007 року, розпорядженням голови Перечинської районної адміністрації № 418 від 01 листопада 2007 року, де зазначено про початок будівництва даного обєкту у 2006 році та закінчення у 2007 році; декларацією про готовність обєкта до експлуатації від 08 липня 2013 року щодо будівництва дачного будинку та довідкою Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 15 лютого 2016 року про те, що будівництво дачного будинку було розпочато в 2008 році, а закінчено в травні 2013 року. Тобто лазня з житловими кімнатами та дачний будинок було побудовано під час спільного життя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а відтак вони є обєктами спільної сумісної власності подружжя.

Дані факти підтверджуються також свідоцтвом про право власності на будівлю лазні з житловими кімнатами, виданим на підставі рішення виконкому №104 від 12.11.2012 року (а.с. 11) та свідоцтвом про право власності на дачний будинок, індексний номер 14770249 від 17.12.2013 року (а. с. 13).

Встановлено, що право власності на індивідуальний житловий будинок в урочищі «Полонина», площею 31,4 кв. м., що знаходиться в с. Лумшори по вул. Лісова, № 3, було оформлено відповідачем ОСОБА_3 06 липня 2006 року, тобто під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, до офіційної реєстрації шлюбу.

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції було досліджено документи щодо будівництва та введення в експлуатацію спірного житлового будинку, й встановлено, що дозвіл на виконання будівельних робіт № 91 отримано ОСОБА_2 28 грудня 2005 року відповідно до проектної документації, узгодженої та зареєстрованої за № 89 від 28 грудня 2005 року (а.с. 187-191), а згідно акту по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 12 червня 2006 року, затвердженого ропорядженням голови Перечинської районної державної адміністрації № 186 від 07 червня 2006 року, будівництво даного обєкта розпочато в 2005 році і закінчено в 2006 році, тобто будинок було побудовано особисто ОСОБА_2 до початку фактичного проживання із позивачкою ОСОБА_3 в травні 2006 року, а відтак відсутні підстави для визнання даного обєкта спільною власністю подружжя, що проживало в фактичному шлюбі.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судових засіданнях позивачкою дійсно не надано жодного належного та допустимо доказу на підтвердження того, що вона брала участь у будівництві житлового будинку в 2005-2006 роках, а тому, відсутні правові підстави для визнання права спільної спільної власності набутим подружжям ОСОБА_3 на індивідуальний житловий будинок в урочищі «Полонина», площею 31,4 кв. м., що знаходиться в с. Лумшори по вул. Лісова, № 3, який введено в експлуатацію та право власності на який було оформлено відповідачем через декілька днів після початку спільного проживання з позивачкою.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів доходить висновку, що, оскільки оскаржуване рішення частково ухвалено з порушенням норм матеріального права, воно, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ житлового будинку № 3 по вул. Лісова с. Лумшори Перечинського району, та у цій частині позову слід ухвалити нове рішення про відмову у цій частині позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зочне рішення Перечинського районного суду від 27 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ житлового будинку № 3 по вул.. Лісова с. Лумшори Перечинського району скасувати та у цій частині позову ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку № 3 по вул. Лісова, с. Лумшори, Перечинського району, Закарпатської області, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовити.

У решті позовних вимог рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: