Справа № 154/1431/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Провадження № 22-ц/773/1297/16 Категорія: 59 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Концевич Я.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Володимир-Волинського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення неправомірно одержаної допомоги по безробіттю, за апеляційною скаргою Володимир-Волинського міськрайонного центру зайнятості на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2016 року Володимир-Волинський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неправомірно одержаної допомоги по безробіттю в розмірі 5416,66 грн.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, Володимир-Волинський міськрайонний центр зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове і задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 12 лютого 2013 року перебував на обліку як безробітний у Володимир-Волинському міськрайонному центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю з 19 лютого 2013 року відповідно до особисто поданої заяви про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю від 12 лютого 2013 року, у якій зазначав серед іншого, що не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, не є найманим працівником, не займається виконанням оплачуваної роботи та не отримує пенсії на пільгових умовах (а.с. 7).

З акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №88, складеного 09 вересня 2013 року Володимир-Волинським міськрайонним центром зайнятості, вбачається, що перевіркою, проведеною на підставі наказу Володимир-Волинського міськрайонного центру зайнятості від 09 вересня 2013 року № НТ130909, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як приватний підприємець, у зв'язку з чим одержана допомога по безробіттю з 19 лютого 2013 року до 09 вересня 2013 року підлягає поверненню Володимир-Волинському міськрайонному центру зайнятості (а.с.9,10).

Згідно з довідкою до акта від 09 вересня 2013 року № 453 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», виданої 09 вересня 2013 року Володимир-Волинським міськрайонним центром зайнятості, безробітному ОСОБА_2 за період з 19 лютого 2013 року до 09 вересня 2013 року належить до повернення допомога по безробіттю в сумі 5416,66 грн (а.с. 14).

Відповідно до Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 02 вересня 2013 року Серії АА №295872, записів про проведення реєстраційних дій щодо ОСОБА_2 не знайдено (а.с. 42).

Позивач покликається на надану на свій запит довідку державного реєстратора реєстраційної служби Шацького районного управління юстиції від 09 вересня 2013 року №44, що відповідач являється діючим підприємцем та зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності з 09 липня 2002 року, що підтверджує реєстраційна справа № 20124342Ф0020265 (а.с. 13).

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування по безробіттю» передбачено, що право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2, 7 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про підприємництво" розкривається поняття "підприємництва" як безпосередньої, самостійної, систематичної, на власний ризик діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч.1 ст. 2 даного Закону, суб'єктами підприємницької діяльності (підприємцями) можуть бути, зокрема, громадяни України, інших держав, особи без громадянства, не обмежені законом у правоздатності або дієздатності.

Відповідно до ч. 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 6.2. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (далі - Порядок), допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки (довідок) про середню заробітну плату (дохід) за останнім місцем (декількома місцями) роботи чи служби, трудової книжки, військового квитка, копії цивільно-правового договору, за пред'явленням, у разі наявності, свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу.

Якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин (п. 6.14 Порядку).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі: прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (далі - Закон про реєстрацію), який набрав чинності 1 липня 2004 року.

Із введенням в дію Закону про реєстрацію було створено та розпочато формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - ЄДР).

Статтею 1 Закону про реєстрацію встановлено, що ЄДР - це автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до частини першої статті 17 зазначеного вище Закону відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до ЄДР шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Згідно із частиною другою Прикінцевих положень Закону про реєстрацію (в редакції Закону від 15.05.2003 р.) державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов'язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

Під час заміни свідоцтва про державну реєстрацію відомості про таких осіб включалися до ЄДР.

Верховною Радою України 1 липня 2010 року за № 2390 прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб'єктів господарювання» (далі - Закон №2390). Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов'язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2390 передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, тобто 3 березня 2012 року. Відповідно до вимог Закону засобами програмного забезпечення ведення ЄДР в автоматичному режимі відключено функцію для реалізації можливості включення відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Також, після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, уповноважені органи у місячний строк проводять звірення відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до встановленого строку не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд першої інстанції, визначившись вірно з характером спірних правовідносин, встановивши в повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов вірного висновку про відмову в задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Володимир-Волинського міськрайонного центру зайнятості відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12 липня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді