Справа № 361/5503/15-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/4157/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 53 08.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

08 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Дрозду Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі, стягнення частини заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі, стягнення частини заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом №346 від 20 серпня 2014 року на ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», враховуючи виробничу необхідність та з метою посилення безпеки на місцях провадження діяльності, було створено Відділ забезпечення безпеки місць провадження діяльності (а.с.12,13).

Відповідно наказу до ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» №384-к від 03 жовтня 2014 року, позивача ОСОБА_2 було призначено на посаду начальника відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, що підтверджується записами в його трудовій книжці (а.с.11).

05 березня 2015 року згідно з наказом ДП «Укрспирт» №95 «Про внесення змін до штатного розпису», посада начальника відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП «Укрспирт», яку обіймав позивач ОСОБА_2, була скорочена. Було ліквідовано цілий Відділ забезпечення безпеки місць провадження діяльності (а.с.14).

В результаті затвердження нового штатного розпису кількість працюючих в апараті підприємства була зменшена з 195 чоловік до 125 днів чоловік (а.с.15-17).

23 квітня 2015 року, на виконання відповідних вимог ст..49-2 КЗпП України, на адресу позивача ОСОБА_2 було направлено лист-повідомлення за №01-2-1/102 про скорочення, який був отриманий позивачем 29 квітня 2015 року. Одночасно із попередженням про скорочення, позивачу було повідомлено про відсутність в апараті підприємства вакантних посад, які б відповідали його кваліфікації, а також вакантних нижчих і менш оплачуваних робіт (а.с.18,19,50-53).

Відповідно до наказу ДП «Укрспирт» №150-к від 01 липня 2015 року позивача ОСОБА_2 було звільнено із посади начальника відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, у звязку із скороченням штату (а.с.20-21).

Відповідно до частини 3 статті 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП).

Згідно з частиною другою статті 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Статтею 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається окремим категоріям працівників.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що на виконання листа №37-32-3-13/1976 від 13 лютого 2015 року Міністерства аграрної політики та продовольства України, Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28 грудня 2014 року, на ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відбулося скорочення чисельності адміністративно-управлінського персоналу на 20 відсотків.

Скорочення штату та чисельності працівників ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відбулося з погодженням Обєднаної організації профспілки працівників агропромислового комплексу ДП «Укрспирт» та профкомом апарату управління ДП «Укрспирт», що підтверджується відповідними листами (а.с.45-49).

Суд установив, що ДП було внесено зміни в організаційну структуру та штатний розпис, у результаті чого посада начальника відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, яку обіймав позивач ОСОБА_2, підлягала скороченню. Про подальше звільнення ОСОБА_2 було завчасно повідомлено. До звільнення позивачу було запропоновано обійняти вакантні на той час на підприємстві посади, проте, вони були не відповідні його спеціальності та кваліфікації, від яких позивач відмовився.

У звязку із змінами в організації праці, у Відділі забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП «Укрспирт» не залишилося жодної посади, у звязку із його повною ліквідацією. Підстав вважати, що позивач ОСОБА_2 мав переважне перед кимось право на залишення на роботі немає, адже всі посади даного управління було скорочено і ніхто з працюючих на вказаній посаді до 01 липня 2015 року, перед ким позивач мав би переважне право на залишення на роботі, працювати не залишився.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач ОСОБА_2 був звільнений із займаної ним посади начальника відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП «Укрспирт» у звязку із скороченням штату законно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідно довідок ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» №01-11/231 та №01-11/235 від 07 вересня 2015 року, заробітна плата позивача ОСОБА_2 на посаді начальника відділу захисту та охорони місць провадження діяльності ДП спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» становила: травень 2015 року 9750,00 грн., червень 2015 року 6500,00 грн., середньомісячна заробітна плата позивача 8125,00 грн. 01 липня 2015 року, у звязку із скороченням штату згідно п.1 ст..40 КЗпП України, позивачу було нараховано та сплачено розрахункові виплати в сумі 15515,99 грн., а саме: вихідна допомога при скороченні штату п.1 ст..44 КЗпП України в розмірі 8125,00 грн., компенсація відпустки 3690,27 грн., заробітна плата за липень 2015 року 3700,72 грн. (а.с.54-55,67-68).

Доказів того, що при звільненні ОСОБА_2 із займаної ним посади з ним не було проведено розрахункових виплат, позивачем не надано, а судом не здобуто.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення із відповідача ДП «Укрспирт» невиплаченої суми заробітної плати за другу половину червня 2015 року, що становить 2600 грн. задоволенню не підлягають.

Крім того, судом встановлено, що позивача ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника відділу захисту та охорони місць провадження діяльності ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відповідно до чинного законодавства, а тому позовні вимоги про середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 37930,81 грн. є незаконними, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн., то при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд визначає характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Статтею 237-1 КЗпП ( 322-08 ) передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Доказів того, що ДП «Укрспирт» було порушено законні права позивача ОСОБА_2 при звільненні у звязку із скороченням штату підприємства, суду не надано, в звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. не підлягають задоволенню.

Згідно із главою 8 розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 12 ЦПК України. За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із ч.1 ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Вона допускається до участі в розгляду справи ухвалою суду за заявою особи, яке бере участь у справі.

При розгляді даної справи по суті така заява не поступала, а тому суд приходить до правильного висновку про відмову задоволення позову в частині стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн..

За таких обставин суд першої інстанції приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У звязку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: