Справа № 703/256/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Манька М.В.

при секретарі Пшенишній А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю (житлом),

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю (житлом) і просить суд зобовязати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні власністю, а саме: 1/2 частиною житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: с. Костянтинівка, вул. Піонерська, 28, Смілянського району та припинити зловживати своїми правами шляхом надання згоди ТОВ «Черкасигаззбут» на відновлення газопостачання в будинку, шляхом надання згоди головному архітектору на виготовлення будівельного паспорту та технічної документації будинку, шляхом виконання приписів ДАБК і вчинення дій, направлених на узаконення будинку та шляхом зобовязання утримуватись від інших дій, які б могли порушити права позивача.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач являється власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: вул. Піонерська, 28 с. Костянтинівка Смілянського району, а відповідачі створюють йому перешкоди в користуванні його власністю. Відповідач ОСОБА_3 не впускає позивача до будинку, а ОСОБА_2 відмовляється від оформлення документів для розподілу будинку і виділення частки в натурі, не надає згоди на включення електро і газопостачання в будинку, оформлення документів для ДАБК для узаконення будинку та чинить інші перешкоди в користуванні власністю.

Позивач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила суду, що порушення відповідачами прав позивача як співвласника полягають в тому, що спірний будинок до цього часу не узаконено, правовстановлюючі документи на нього відсутні, вважає, що відповідачі своїми діями перешкоджають проживати позивачу в будинку, а саме: отравили воду в криниці, так як з 13 кущів смородини, посаджених позивачем та политих водою з криниці, прийнялось лише 5 кущів, крім цього, вважає, що відповідачі розікрали будинок, забрали рало, вікно в будинку розбили, ймовірно, теж відповідачі у справі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечив повністю, посилаючись на те, що він ніякого відношення до спірного будинку не має, він не є його співвласником та не проживає в ньому, хоча раніше він проживав в цьому будинку з дружиною та малолітньою дитиною разом з позивачем, який є батьком його дружини. Однак дії позивача та його представника, направлені на виживання його сімї, змусили його з сімєю виїхати з даного будинку в інше місце проживання на орендовану квартиру. Ці дії, зокрема, полягали в тому, що позивач сам ініціював відключення спірного будинку від газопостачання, тому вважає, що позовні вимоги є надуманими та необґрунтованими. На даний час ніяких відносин з позивачем він не підтримує, проживає зі своєю сімєю в м. Сміла, а позивач - в с. Костянтинівка, ніяких перешкод в користуванні належною позивачу часткою він не вчиняє.

Представник відповідачів адвокат ОСОБА_4 проти позову категорично заперечує, посилаючись на те, що від надуманий, безпідставний та необґрунтований, крім цього, відповідач ОСОБА_3 не може бути відповідачем у справі, оскільки він не є власником спірного будинку і в ньому не проживає, сторони проживають в різних населених пунктах.

В позові необхідно відмовити повністю з наступних підстав.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються співвласниками будинку № 28 вул. Піонерська с. Костянтинівка Смілянського району Черкаської області з надвірними спорудами та земельної ділянки площею 0,2475 га, розташованої за цією адресою, в рівних частках - по 1/2 частині за кожним.

Частини вказаного домоволодіння та земельної ділянки між сторонами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в натурі не виділені.

Ці обставини сторонами визнані і доказуванню не підлягають.

Статтею 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма субєктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

Через категорії «межі здійснення субєктивних цивільних прав» та «обмеження здійснення субєктивних цивільних прав» у законі встановлюється така поведінка власника, яка не суперечить актам цивільного законодавства. Власник майна повинен враховувати межі та обмеження цивільних прав.

Межі здійснення цивільних прав фактично виражаються у формулі «дозволено все, що прямо не заборонено законом», а обмеження (заборони), які мають найбільш загальний характер і які особа-власник повинна враховувати у своїй поведінці, конкретизуються у ст. 13 ЦК.

Так, обмеження встановлюються щодо окремих субєктивних прав як засіб стримання особи-власника при здійсненні ним цих прав з урахуванням необхідності дотримання прав інших осіб (при праві переважної купівлі) або суспільних інтересів (збереження памяток культури, історичних цінностей).

Як приклад, власник земельної ділянки не вправі використовувати її не за цільовим призначенням або з порушенням екологічних вимог (статті 91, 143, 144 Земельного кодексу; далі ЗК). Цільове призначення мають також житлові приміщення, які власник має право використовувати для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати їх для промислового виробництва (статті 6, 189 Житлового кодексу; далі ЖК, ст. 383 ЦК). Власник земельної ділянки повинен утримуватися від порушення прав особи, в інтересах якої встановлений сервітут (ч. 2 ст. 319, ст. 404 ЦК); власник памятки культурної спадщини від її пошкодження або знищення (ст. 352 ЦК).

Таким чином, аналіз законодавства дає підстави для висновку: абсолютність прав власника зовсім не означає, що ніхто і ніколи не може їх обмежити. Разом із тим, як вбачається зі ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.

Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.

Так, держава стримує власника, коли встановлює обмеження в цивільному обороті певного майна (наприклад, вогнепальної та іншої зброї тощо).

Надаючи власнику право вчиняти з власним майном будь-які дії, у т. ч. його знищення, закон обмежує власника у виборі способу знищення майна з тим, щоб обраний спосіб був безпечним для оточення і навколишнього середовища. Наприклад, власник не може знищити свій будинок шляхом підпалу чи вибуху, оскільки виникає загроза пожежі або пошкодження сусідніх будинків чи життю та здоровю інших осіб.

Законом встановлено обмеження прав власника також іншого характеру.

Підсумовуючи, слід дійти висновку, що межі здійснення цивільних прав визначають правомірну поведінку особи, оскільки її дії в межах цивільних прав підлягають правовому захисту, на відміну від дій, вчинених поза межами права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

Відповідно до п.п.23, 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст. 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК).

В позовній заяві позивач не навів належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що відповідачі порушили його принцип непорушності права приватної власності та безперешкодного користування своїм майном. Представник позивача в судовому засіданні таких доказів суду також не надала.

Докази, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не можуть свідчити про перешкоди в користуванні належним позивачу майном з наступних підстав.

ОСОБА_5 управління газового господарства від 07 квітня 2015 року № 169/17 про укладення договору про газопостачання з одним із співвласником за умови письмової згоди всіх інших співвласників носить розяснювальний та рекомендаційний характер та не містить жодних доказів того, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні належним йому майном.

З листа Костянтинівської сільської ради від 25 березня 2015 року № 165 вбачається, що виконком Костянтинівської сільської ради відмовляє ОСОБА_1 у переплануванні першого поверху будинку, так як співвласник 1/2 частини будинку - ОСОБА_2 не дає згоди на реконструкцію будинку; рішенням Костянтинівської сільської ради від 25 листопада № 80 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на знесення частини будівлі незавершеного будівництва другого поверху будинку по вул. Піонерська, 28 в с. Костянтинівка Смілянського району - суд вважає, що ці документи можуть бути доказом в іншій справі з іншим предметом та підставами позову, а до цих позовних вимог ніякого відношення не мають.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що для вирішення питань про підключення до газопостачання та проведення реконструкції будинку позивачем вибрано неналежний спосіб захисту своїх прав та позов подано до неналежних відповідачів.

Оскільки докази того, що відповідачі перешкоджають позивачу безперешкодно користуватися будинком з надвірними спорудами за адресою: вул. Піонерська № 28 с. Костянтинівка Смілянського району Черкаської області, суду не надано, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі наведеного, ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю (житлом) відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий: М.В.Манько