АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Кізюн Л.І.
Справа №760/3112/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Іванченка М.М., Слободянюк С.В.

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Державна прикордонна служба України про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Костянтинівка Донецької області, безвісно відсутнім.

В мотивування вимог посилалася на те, що в квітні 2014 року її чоловік зібрав речі та сказав, що бажає жити окремо від сім'ї та переїжджає жити в місто Донецьк. З того часу він декілька раз телефонував сину, а потім з серпня 2014 року будь-який зв'язок з ним було втрачено. З цього часу він ні разу не зателефонував, не написав листа, не повідомив іншим способом про місце свого перебування. Його телефонний номер не відповідає. Також він не зв'язувався із своєю рідною сестрою ОСОБА_4, яка проживає в місті Київ і з якою він раніше регулярно спілкувався.

Визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім їй необхідно для отримання соціальної допомоги, як одинокої матері чи призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, а також необхідно для вільного пересування сина за межі території України.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року у задоволенні заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення заяви, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що періодичність проживання ОСОБА_3 з кінця 2013 року по квітень 2014 рік в даній квартирі не є підставою для відмови в задоволенні заяви про визнання безвісно відсутнім, оскільки саме це місце є останнім відомим місцем проживання ОСОБА_3, куди саме виїжджав ОСОБА_3 в цей період та чи жив він постійно на одному місці або переміщувався по країні з власних справ, заявниці та іншим членам сім'ї не відомо. З пояснень заявниці ОСОБА_1 та показів свідків ОСОБА_4 (рідної сестри ОСОБА_3) та ОСОБА_5 (доньки ОСОБА_3) вбачається, що власні речі з квартири за адресою АДРЕСА_1 він зібрав в квітні 2014 року та повідомив, що переїжджає жити в місто Донецьк, де мав власну квартиру, однак чи переїхав він саме туди або в інше місце, заявниці та іншим членам сім'ї не відомо.

Крім того, посилання суду на погані стосунки ОСОБА_3 із сім'єю та рідною сестрою, що на думку суду, обґрунтовує факт не спілкування ОСОБА_3 з ними, є також безпідставними, оскільки про погані стосунки між ОСОБА_3 та його донькою ОСОБА_5, будь-хто з учасників судового засідання суду не повідомляв.

Зазначив, що у ОСОБА_3 була наявна квартира в місті Донецьку за адресою АДРЕСА_2, де він був зареєстрований, при підготовці даної апеляційної скарги представником заявниці було отримано інформацію з мережі Інтернет. А саме, на сайті Інтернет-видання «Кореспондент.net» повідомлялося про те, що 27.08.2014 снаряди влучили в декілька жилих будинків в місті Донецьк, в тому числі на бульварі Шевченка. В іншому Інтернет-виданні «Новости Донбасса» повідомлялося, що 27.08.2014 p. в результаті прямого влучення легковий автомобіль «Жигулі» по бульвару Шевченка, загинули три людини, які знаходилися в ньому. Враховуючи те, що ОСОБА_3 станом на 27.08.2014 р. міг проживати в квартирі, яка розташована на бульварі Шевченка в м. Донецьк, а також те, що саме в серпні зі слів його рідних з ним перервався зв'язок, то не виключається можливість загибелі ОСОБА_3 під час обстрілу, про який повідомлялося вказаними ЗМІ.

В судовому засіданні заявник та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із її недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що з 26.10.1991 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, від якого вони мають двох дітей: повнолітню дочку - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно Акту від 15 червня 2016 року ОСОБА_3 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 на час його складання. (а.с.54)

ТОВ «Новобудова» 13 червня 2016 року повідомило, що у нього відсутні відомості щодо ОСОБА_3 (а.с. 55).

Довідка ТОВ «Юридична компанія «Кей. Ес. Бі. Лекс Груп» без дати, підписана особою, яка представляє інтереси заявника, свідчить про те, що ОСОБА_3 працював у ТОВ «Юридична компанія «Кей. Ес. Бі. Лекс Груп» на посаді старшого юриста з 23 квітня 2008 року по 14 серпня 2012 року. Інших відомостей про місце роботи у справі немає.

Звертаючись до суду із даною заявою, ОСОБА_1 вказувала на те, що її чоловік поїхав з місця його постійного проживання у квартирі АДРЕСА_1 та безвісно зник, чим перешкоджає вільно пересуватися їх спільному сину за межі України та у встановленому законом порядку отримати соціальну допомогу, як одинокій матері чи призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника.

За правилами ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, особа може бути визнана судом безвісно відсутньою лише в разі встановлення наступних обставин: відсутність особи в місці її постійного проживання (за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливості їх одержання усіма доступними способами; закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування такої особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню цих правовідносин.

Необізнаність ОСОБА_1 про місцезнаходження її чоловіка не може слугувати підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного висновку, що не встановлено факту відсутності в місці постійного проживання ОСОБА_3 відомостей про його місце перебування, а сам по собі факт не проживання ОСОБА_3 за місцем проживання в орендованій квартирі протягом тривалого часу, не є підставою для визнання його безвісно відсутнім, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні заяви, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Крім того, адреса, за якою заявник з чоловіком винаймали квартиру, є останньою відомою адресою, за якою проживав ОСОБА_3, однак не місцем його постійного проживання з 2013 року, коли, як пояснила заявник, її чоловік пішов проживати у інше місце.

ОСОБА_1 не зверталася із заявами про розшук чоловіка до компетентних органів. Також не зверталися з такими заявами батьки та сестра чоловіка.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді