Справа № 462/2780/15 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/465/16 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3, відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визначення часток у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, уточнивши позовні вимоги просила припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на квартиру АДРЕСА_1,визнати за цими особами право спільної часткової власності на квартиру і визначити кожному з них по 1/4 ідеальних часток квартири.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності їй, її сестрі ОСОБА_5,племінниці ОСОБА_4 та брату ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкоємцем після смерті брата є його дружина ОСОБА_6

Позивач пропонувала відповідачам добровільно укласти угоду про визначення часток у квартирі, змінивши при цьому форму власності з спільної сумісної на спільну часткову, але згоди в цьому питанні між ними не досягнуто. У зв'язку з тим, що в квартирі не визначені частки, вона не може розпорядитися своєю часткою, що порушує її права як власника, тому змушена звернутися до суду.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визначення часток у спільній сумісній власності задоволено.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визначено за ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, по 1/4 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення суду оскаржила ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Зазначає, що суд визначив частки виходячи із принципу рівності часток в приватизованому майні, тоді як спірна квартира мала залишитись її покійному чоловіку ОСОБА_7 Також вказує, що ніхто з відповідачів не користувався спірною квартирою, оплат за утримання будинку не здійснювали, ремонтами не займались. Крім того, незаконним на думку апелянта є стягнення з неї судових витрат. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, відтак, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3, відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, зважаючи на наступне.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно дубліката свідоцтва про право власності від 26.08.2008 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20011255 від 26.08.2008 року трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала матері позивачки - ОСОБА_9, її сестрі ОСОБА_5, племінниці ОСОБА_4 та брату ОСОБА_7 (а.с.9,35, 35 зв., 37).

Після смерті матері - ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, позивачка ОСОБА_2 прийняла спадщину і їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.11.2014 року, згідно якого вона успадкувала право спільної сумісної власності на спірну квартиру, після чого у встановленому порядку зареєструвала таке (а.с.6,10).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якого в Другу львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини звернулася його дружина ОСОБА_6 (а.с. 11, 30, 34).

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 1 ст.368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч.1ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності припиняється.

Таким чином, задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції правильно встановив, що ідеальні частки співвласників квартири АДРЕСА_4 не визначені, домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток досягнуто не було, тому виходив з того, що їх частки є рівними та прийшов до вірного переконання, що позов підставний в частині припинення права спільної сумісної власності на спірне майно, визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4права спільної часткової власності на спірну квартиру та визначення за цими особами по 1/4 ідеальній частці кожному.

Проте, припиняючи право спільної сумісної власності ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на квартиру АДРЕСА_1, визнаючи за ним право спільної часткової власності на дану квартиру та на 1/4 ідеальну частку спірної квартири, судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що після смерті ОСОБА_7 в Другу львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини звернулася його дружина ОСОБА_6( а.с.30).

Таким чином погодитись з таким висновком суду першої інстанції в цій частині позову не можна, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно ст. 67 Закону Закону України «Про нотаріат»свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Встановлено і не оспорюється сторонами, що відповідної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за заявою ОСОБА_6 нотаріус не виносила. Таким чином, лише в разі обгрунтованої відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір, що підлягає розглядові в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції помилково встановив, що існує спір про право та не врахував, що спадкоємцем ОСОБА_6 порушений порядок одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом та за відсутності будь - яких доказів про порушення, невизнання чи оспорення прав останньої на спадкове майно, прийшов до помилкового висновку про підставність позову та припинення права спільної сумісної власності запомерлим ОСОБА_7, визнання за ним права спільної часткової власності та визначення 1/4 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення спору в цій частині позову. Тому ухвалене рішення про задоволення позову в цій частині не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ч. 1 п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України таке рішення слід змінити та викласти його резолютивну частину в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визначити за ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 по 1/4 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було взято до уваги те,що між співвласниками була досягнута домовленість згідно якої її чоловіку ОСОБА_7 мала повністю належати спірна квартира, не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені жодними доказами. Зазначені обставини спростували в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3, відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 жовтня 2015 року змінити та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визначити за ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 по 1/4 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.