АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2011/9722/12 Головуючий 1-ї інстанції Хайкін В.М.
Провадження 22-ц/790/2579/16 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із договорів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Міненкової Н.О.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсною та розірвання мирової угоди, повернення безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. З урахуванням остаточних уточнень просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати і три проценти річних від простроченої суми за договором позики у розмірі 128 645,16 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28 листопада 1998 року він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 144 000,00 грн., які останній зобовязався повернути до 27 травня 1999 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2003 року в рахунок погашення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 271 836,67 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2003 року вказане рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму вказаної заборгованості до 165 877,92 грн.

Рішення предявлено до примусового виконання, однак відповідач до цього часу зазначене рішення не виконав, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості та інших сум відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 було подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання недійсною та розірвання мирової угоди, повернення безпідставно отриманих коштів, в якому просив суд визнати недійсною та розірвати мирову угоду, стягнути на свою користь 17 000,00 доларів США, які були передані на виконання угоди, а також стягнути проценти за користування вказаними грошовими коштами у розмірі 4 845,00 доларів США та 9 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що на стадії примусового виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2003 року між ним та ОСОБА_1 було досягнуто домовленості щодо погашення заборгованості та ним було у добровільному порядку передано ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17 000,00 доларів США, зважаючи на що між сторонами було укладено мирову угоду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2007 року визнано вказану мирову угоду.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2008 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2007 року скасовано.

У звязку з чим він просив стягнути з ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено. Судові витрати по справі залишено за позивачем. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсною та розірвання мирової угоди, стягнення безпідставно отриманого майна задоволено. Визнано недійсною мирову угоду, укладену 08 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 безпідставно отримане майно у вигляді грошей в сумі 17 000,00 доларів США, проценти за користування цим майном в сумі 4 845,00 доларів США, а всього стягнуто грошові кошти в сумі 21 845,00 доларів США, що складає на момент розгляду справи згідно офіційного курсу НБУ 597 635,33 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішення є необґрунтованим, висновки не відповідають дійсним обставинам по справі, обставини справи належним чином не досліджені. Зазначив, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було взято до уваги факту відсутності у представника позивача за зустрічним позовом належних повноважень представляти інтереси останнього, рішення суду першої інстанції ухвалено за його відсутності, не надано право на ознайомлення з остаточними уточненнями позовних вимог за зустрічним позовом. Крім того не було задоволено клопотання щодо витребування кримінальної справи, що має суттєве значення для вирішення справи по суті. Не застосовано строки позовної давності. Рішення суду першої інстанції належним чином не обґрунтовано в частині відмови у задоволенні первісного позову.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Харківської області від 02 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, предметом розгляду суду першої інстанції є апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми боргу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу в частині скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови йому у задоволенні позову підтримав.

ОСОБА_2 та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних, суд першої інстанції виходив з того, що позивач письмово підтвердив, що він не має майнових претензій до відповідача, в тому числі й за борговими зобовязаннями. У звязку з чим суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_1 не надав доказів щодо наявності невиконаних ОСОБА_2 зобовязань за договором позики, а також письмових вимог до відповідача. Зважаючи на що суд зазначив, що у вказаній частині правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Колегія суддів вважає, що погодитись з висновками суду першої інстанції в зазначеній частині не можна, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджується письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, та не спростовується сторонами, що 27 листопада 1998 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 144 000,00 грн., яку останній зобовязався повернути до 27 травня 1999 року (а.с. 8, том 1).

Доводи ОСОБА_2 та його представника стосовно того, що грошова сума за договором позики передавалася в доларах США, колегія суддів вважає необґрунтованою, оскільки з договору позики вбачається, що грошова сума надавалася в національній валюті гривні (а.с. 8, том 1).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2003 року в рахунок погашення боргу стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 271 836,67 грн. (а.с. 10, 11, том 1).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2003 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2003 року змінено, стягнуто на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу грошову суму в розмірі 165 877,92 грн. (а.с. 13, 14, том 1).

Рішення предявлено до примусового виконання (а.с. 21, 22, том 1).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2007 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами 08 вересня 2005 року, на стадії виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики (а.с. 39, том 1).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2008 року скасовано ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2007 року, у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання мирової угоди відмовлено (а.с. 213, том 1).

З метою погашення боргу за договором позики ОСОБА_2 передано ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 17 000,00 доларів США в період з 2003 року по 2005 рік, що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 26 грудня 2005 року, та визнанням цього факту ОСОБА_1 (а.с. 4, 31, 32, 103, том 1).

Сума заборгованості ОСОБА_2 за договором позики обґрунтовано зменшена на грошову суму у вищевказаному розмірі, що вбачається з постанови старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 12 червня 2012 року (а.с. 23-25, том 5).

Доводи ОСОБА_2 та його представника стосовно того, що позивачем не надано доказів, що грошова сума в розмірі 17 000,00 доларів США надавалася в рахунок часткового погашення зобовязань за договором позики, колегія суддів не бере до уваги, оскільки сторонами факт надання та отримання зазначеної суми боргу не оспорювався. Зібрані по справі докази безспірно свідчать про те, що вказана грошова сума надавалася з метою погашення боргових зобовязань за договором позики від 27 листопада 1998 року.

Зазначені обставини встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, а саме, рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 лютого 2016 року (а.с. 60-63, 183-185, том 5).

Що ж стосується доводів про перерахунок даної грошової суми по відношенню курсу долара США до гривні України, то колегія суддів встановила, що перерахунок зроблений державним виконавцем за офіційним курсом гривні к долару США, який був встановлений станом на вересень 2005 року (а.с. 23, том 5).

ОСОБА_2 розмір заборгованості, зазначеної державним виконавцем в постанові № 490/1 (ВП № 3024493) від 12 червня 2012 року в сумі 80 027,92 грн., станом на 12 червня 2012 року, з урахуванням погашення ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 17 000,00 доларів США, що еквівалентно 85 850,00 грн., оспорено не було (а.с. 25, том 5).

За таких обставин, колегія суддів при визначенні простроченої суми заборгованості, на яку нараховується індекс інфляції та три проценти річних, виходить з зазначеної суми заборгованості за договором позики, укладеним між сторонами.

Відповідно до довідки Інституту радіофізики та електроніки імені ОСОБА_5 НАН України № 65 -329/6 від 02 квітня 2015 року з червня 2012 року по квітень 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошову суму в розмірі 17 386,06 грн. (а.с. 20, том 5).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності у ОСОБА_2 непогашених зобовязань перед ОСОБА_1 спростовуються вказаними доказами.

Доводи ОСОБА_2 щодо погашення заборгованості не можуть бути взяті до уваги, оскільки ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2008 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2008 року, відмовлено у задоволенні позову боржника ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (а.с. 79, 80, том 1).

З ухвали апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2008 року вбачається, що у суду першої та апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання розписки від 08 вересня 2005 року такою, що видана на підтвердження факту добровільного виконання рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 165 877,92 грн. (а.с. 80, том 1).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 індексу інфляції та трьох відсотків річних ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам по справі, тому на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

При ухваленні нового рішення колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено в ч.1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється з підстав, передбачених законом.

Такі підстави зазначені в ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

При розгляді справи не встановлено законних підстав для припинення між сторонами зобовязань по погашенню заборгованості за вищевказаним договором позики. Виконання зобовязань за договором позики прострочено.

У випадку прострочення виконання зобовязання настають наслідки, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником у повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається належним чином невиконане відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення грошових коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення своєчасно позичальником суми позики, є правові підстави для нарахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України повинна враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 було подано заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 просить стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення заборгованості за договором позики та три проценти річних від простроченої суми за період з лютого 2005 року по вересень 2014 року включно (а.с. 3-5, том 1; а.с. 119, 120, том 4).

З позовними вимогами ОСОБА_1 звернувся до суду в лютому 2008 року (а.с. 3, том 1).

За таких обставин колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок по стягненню індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості зроблений в межах строків позовної давності.

Під час перевірки наданого позивачем розрахунку колегія суддів виходить з того, що станом на 01 лютого 2008 року заборгованість відповідача за договором позики становила 96 782,50 грн., оскільки відповідно наданих позивачем даних на той час відповідачем було повернуто грошову суму в розмірі 9 000,00 доларів США (а.с. 4, том 1).

При визначенні вказаного розміру грошової суми колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2003 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошову суму в розмірі 165 877,92 грн., де основна сума боргу - 144 000,00 грн., сума індексу інфляції - 2 437,92 грн., три проценти річних 19 440,00 грн. (а.с. 13, 14, том 1).

Таким чином, індекс інфляції та три проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України можуть бути нараховані лише на основну суму боргу.

До суми індексу інфляції грошових коштів та трьох процентів річних (21 877,92 грн.), які стягнені на підставі зазначеного судового рішення, не може бути застосована дана норма закону.

Оскільки на лютий 2005 року в рахунок погашення заборгованості відповідачем на користь позивача було сплачено грошову суму в розмірі 55 550,00 грн., виходячи з розрахунку державного виконавця, то колегія суддів зменшує суму боргу, яка становила 144 000,00 грн., та суму штрафних санкцій, яка становила 21 877,92 грн., відповідно до відсоткового співвідношення на 85% та 15%, що становить відповідно 47 217,50 грн. та 8 332,50 грн.

Таким чином, сума основного боргу підлягає зменшенню на 47 217,50 грн., та її розмір буде становити 96 782,50 грн., сума інфляції та штрафних санкцій підлягає зменшенню на 8 332,50 грн., та буде становити 13 545,42 грн.

Станом на 01 жовтня 2005 року ОСОБА_2 було передано ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 6 000,00 доларів США, що становить відповідно до розрахунку державного виконавця 30 300,00 грн. (а.с. 4, том 1, а.с. 25, том 5).

Колегія суддів зазначену грошову суму також розраховує у відсотковому співвідношенні (85% та 15%) в рахунок погашення боргу та штрафних санкцій, що буде становити 25 755,00 грн. та 4 545,00 грн. відповідно.

Таким чином, станом з 01 жовтня 2005 року колегія суддів обчислює суму індексу інфляції та трьох процентів річних з суми основного боргу, що становить 71 027,50 грн.

З червня 2012 року, на підставі постанови № 490/1/ВП № 3024493 старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 12 червня 2012 року, було звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2, яку він отримує в Інституті радіофізики та електроніки імені ОСОБА_5 НАН України, в розмірі по 20 відсотків її суми (а.с. 18, том 4).

Відповідно до довідки про здійснення відрахування та виплати коштів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, за період з червня 2012 по жовтень 2014 року, було стягнуто 15 462,72 грн., а всього за період з червня 2012 по березень 2015 року 17 386,06 грн. (а.с. 20, том 5).

За таких обставин, індекс інфляції та три проценти річних, з лютого 2005 року по вересень 2005 року, повинні нараховуватися на прострочену суму заборгованості за договором позики в розмірі 96 782,50 грн.; з жовтня 2005 року по червень 2012 року включно на грошову суму в розмірі 71 027,50 грн.; з липня 2012 року по жовтень 2014 року помісячно на наступні суми:

- 2012 рік: червень 70 579,12 грн.; липень 70 103,35 грн.; серпень 69 627,58 грн.; вересень 69 148, 83 грн., жовтень 68 660,53 грн.; листопад 68 144,99 грн.; грудень 67 696,74 грн.

- 2013 рік: січень 67 212,61 грн.; лютий 66 739,47 грн.; березень 66 291,22 грн.; квітень 65 793,17 грн.; травень 65 340,79 грн.; червень 64 891,37 грн.; липень 64 371,90 грн.; серпень 63 866,30 грн.; вересень 63 360,70 грн.; жовтень 62 855,10 грн.; листопад 62 349,50 грн.; грудень 61 766,95 грн.

- 2014 рік: січень 61 309,51 грн.; лютий 60 870,50 грн.; березень 60 455,91 грн.; квітень 59 948,26 грн.; травень 59 436,51 грн.; червень 58 918,42 грн.; липень 58 398,82 грн.; серпень 57 899,38 грн.; вересень стягнення грошової суми не здійснювалось.

За таких обставин, сума інфляції за простроченою заборгованістю, що виникла за договором позики, за наступними періодами буде становити: з лютого по вересень 2005 року включно - 4 065,00 грн. (96 782,50 грн. ? 4,2 проценту індексу інфляції); з жовтня 2005 року по червень 2012 року 56 964,05 грн. (71 027,58 грн. ? 80,2 відсотки індексу інфляції); з червня 2012 року по вересень 2014 року 10 108,80 грн. (вищевказані суми за кожний місяць, починаючи з червня 2012 року по вересень 2014 року ? 80,2 відсотки індексу інфляції за дані місяці, а всього розмір суми інфляції становить 71 137,85 грн.)

Сума штрафних санкцій за заборгованістю, що виникла за договором позики, за наступними періодами становить: з лютого по вересень 2005 року включно - 1 935,65 грн. ((96 782,50 ? 8 місяців) ? 3 проценти річних); з жовтня 2005 року по червень 2012 року 14 205,50 грн. ((71 027,50 ? 80 місяців) ? 3 проценти річних); з червня 2012 року по вересень 2014 року 4 484,84 грн. (вищевказані суми за кожний місяць з червня 2012 року по вересень 2014 року ? 3 проценти річних, а загальний розмір трьох процентів річних становить 20 625,00 грн.

Загальна сума інфляції та трьох процентів річних на прострочену суму заборгованості за договором позики, укладеним між сторонами, становить 91 763,85 грн. (71 137,85 грн. + 20 626,00 грн.).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Судова колегія дійшла висновку щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 91 763,85 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 3 460,55 грн. ((124,27 грн. + 1 827,00 грн. + 2 892,75 грн. (суми судового збору) + 30,00 грн. (сума витрат на фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу)) ? 71 відсоток (розмір частини задоволених позовних вимог).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 91 763,85 грн. (девяносто одна тисяча сімсот шістдесят три гривні 85 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 460,55 грн. (три тисячі чотириста шістдесят гривень 55 коп.).

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: І.Г. Гальянова

ОСОБА_6