У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Собослой Г.Г., Куцина М.М.,

при секретарі - Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2015 року у цивільній справі за поданням державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1, до виконання ним боргових зобов'язань , -

в с т а н о в и л а :

Державний виконавець відділу ДВС Виноградівського РУЮ звернувся у суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон щодо громадянина України ОСОБА_1

Подання мотивоване тим, що на виконанні у відділі ДВС Виноградівського РУЮ знаходиться зведене виконавче провадження № 48535829 з примусового виконання виконавчого листа № 299/972/15-ц від 08.06.2015 року виданого Виноградівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 21243,60 грн. 25.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття провадження та направлено боржнику для виконання, з наданням терміну для самостійного виконання рішення суду в строк до 01.09.2015 року. Того-ж дня державним виконавцем внесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. З метою перевірки майнового стану боржника направлено запити до реєструючих установ. У встановлений державним виконавцем термін ОСОБА_1 до відділу ДВС Виноградівського РУЮ не з'явився та пояснень з приводу несплати боргу не надав в зв'язку з чим, державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення. Виявити майно боржника можливості. Зі слів сусідів , державний виконавець дізнався, що ОСОБА_1 виїхав за кордон на заробітки, про що складено акт.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2015 року подання задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1 до виконання ним боргових зобов'язань.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу Винградівського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2015 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби відмовити.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм матеріального та процесуального права, зокрема, вказав, що суд не врахував те, що на час відкриття провадження у справі і надіслання йому копій документів він знаходився на заробітках в Угорщині і про відкриття виконавчого провадження не знав. За твердженням апелянта він не ухилявся від явки до судвиконавця і від погашення боргу перед стягувачем, який визнає і частково погашає.

В судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу і просили задовольнити з підстав зазначених в ній.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, об'єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконанні у Відділі Державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження №48535829 з примусового виконання виконавчого листа № 299/972/15-ц від 08.06.2015 року виданого Виноградівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 21243,60 грн. (а.с.36-38).

З матеріалів справи також вбачається, що державним виконавцем вживались заходи для встановлення джерела доходів та майна ОСОБА_1 (а.с.39).

З отриманих відповідей слідує, що за ОСОБА_1 земельних ділянок у Виноградівському районі не зареєстровано, у податковій службі відсутня інфорсмація про нарахування податків на доходи боржника, а сам боржник на обліку в органах ДПС, як платник податків не перебуває, інформація про місце роботи боржника або отримання пенсії в Пенсійному фонді України відсутня (а.с.40-46).

Відповідно до акту державного виконавця від 02 вересня 2015 року, ОСОБА_1 за місцем проживання відсутній, зві слів сусідів боржник знаходиться в Угорщині на заробітках (а.с.41)

На підставі викладених державним виконавцем обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні та має непогашений борг, від виконання свого зобов'язання ухиляється, що є підставою у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язання.

Проте, такий висновок Виноградівського районного суду Закарпатської області є помилковим та таким, що суперечить вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець посилався на те, що рішення суду не виконано хоча держаним виконавцем вжито всіх заходів по примусовому виконанню рішення суду, а боржник ухиляється від виконання боргових зобов'язань.

Оскільки, відповідно до ч.1, 2 ст.377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування, так як особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

За правилом п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішення зобов'язань - до виконання цих зобов'язань.

Отже, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суд мав з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до положення ч.2, 3 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Саме невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі свідомі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Враховуючи фактичні обставини справи, а саме відсутність будь-яких доказів про те що ОСОБА_3 знав про наявність виконавчого провадження щодо стягнення боргу та зміст подання державного виконавця, в якому не зазначені дії боржника, що свідчать про ухилення від виконання зобов'язання, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що боржник ОСОБА_1 свідомо та умисно ухиляється від виконання покладених на нього зобов'язань.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції не здобуто та не наведено доказів того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язання, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2015 року - скасувати.

В задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Виноградівського районного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: