АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/1980/15-ц Головуючий в 1-й інстанції Провадження № 22-ц/774/873/К/16 Ковтун Н.Г.
Категорія № 5 (1) Доповідач - Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Митрофанової Л.В.

секретар: Євтодій К.С.,

за участю: представника Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області - Кузьменка Сергія Віталійовича,

представника Криворізької міської ради - Ягодки Наталі Григорівни,

позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, де проживав до моменту смерті, за життя нікому дану квартиру не заповідав та після його смерті воно ніким не успадковане.

У 1998 році він познайомився з померлим ОСОБА_5, котрий був одинокою літньою людиною, потоваришував з ним, часто його відвідував. У грудні 2002 року ОСОБА_5 почав хворіти, хвороба виявилась тривалою і він доглядав за ОСОБА_5, надавав матеріальну допомогу, оскільки рідних і родичів у нього не було.

14 січня 2005 року він забрав ОСОБА_5 з КЗ «Криворізька міська лікарня № 14», відвіз додому і постійно знаходився біля нього. Вони мали намір укласти договір довічного утримання, почали збирати необхідні документи, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Спочатку він доглядав за вказаною квартирою, а потім став постійно проживати там зі своєю дружиною, за власні кошти проводив поточний та капітальний ремонт, сплачував за користування комунальними послугами, тобто, з 01 лютого 2005 року і до теперішнього часу відкрито, добросовісно та безперервно проживає в зазначеному домоволодінні. Станом на теперішній час єдиним власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки він протягом тривалого часу добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном, просив суд визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 до виконкому Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності за набувальною давністю - задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності за набувальною давністю на двокімнатну квартиру № 10, загальною площею 49,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі керівник Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області, в інтересах держави, в особі Криворізької міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що суд не врахував те, що позивач з 2005 року знав про відсутність у нього будь-яких прав для набуття права власності у зв'язку зі смертю колишнього власника майна і відсутністю будь-яких чинних договорів, дозволів на володіння цією квартирою позивачу, а тому, оскільки ОСОБА_4 не набував законних та достатніх підстав для вселення у спірну квартиру та на проживання у неї, відсутня доведеність добросовісності заволодіння квартирою.

Крім того, зазначає, що володіння визнається відкритим, якщо особа, не приховувала факт знаходження майна в її володінні, однак, як вбачається із квитанцій про сплату комунальних послуг, наданих позивачем, всі платежі здійснювались від імені ОСОБА_5 Також, відповідно до інформації Криворізького міського відділення енергозбуту, постачання електроенергії за спірною адресою припинено 06 лютого 2012 року, що свідчить, на його думку, про помилковість висновку суду щодо безперервності проживання позивача у спірній квартирі з 2005 року по 2015 рік.

Також звертає увагу, що виконком Саксаганської районної у місті радине є належним відповідачем у справі, оскільки вирішення питання щодо визнання права власності на безхазяйне майно та відумерлу спадщину на території м. Кривого Рогу стосується інтересів та прав територіальної громади Криворізької міської ради, права та інтереси якої порушені оскаржуваним рішенням та яка не була судом залучена до участі у справі.

В запереченнях на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_4 просив відхилити апеляційну скаргу Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 7).

Згідно довідки Сьомої криворізької державної нотаріальної контори від 01.07.2015 року, після смерті померлого 22.01.2005 року ОСОБА_5, спадкова справа не заводилась, з заявами про прийняття та про відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 69, 70).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи знайшов підтвердження факт відкритого, добросовісного та безперервного протягом 10 років володіння позивачем спірною квартирою.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів.

Пунктом 9 даної Постанови передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Колегія вважає, що, задовольняючи позов, суд першої інстанції надав належну оцінку поясненням свідків щодо добросовісності, відкритості та безперервності володіння позивачем спірним майном та іншим доказам, а саме: відповіді КЗ «Міська лікарня № 14» від 07.07.2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 був організований догляд за хворим ОСОБА_5 і він потребував стороннього догляду (а.с. 9); акту від 18.03.2015 року, відповідно до якого, останній доглядав за одиноким хворим ОСОБА_5 з грудня 2003 року по день його смерті 22.01.2005 року, надавав хворому матеріальну допомогу, купляв ліки, харчі, відвідував хворого в лікарні, а з 14 січня 2005 року постійно знаходився біля хворого (а.с. 15); квитанціям про те, що оплату за поховання та поминального обіду здійснював ОСОБА_4 (а.с. 10, 11).

Вищезазначені докази та пояснення свідків підтверджують доводи позивача про те, що між ОСОБА_4 та померлим ОСОБА_5 була досягнута домовленість про те, що позивач буде надавати допомогу ОСОБА_5 в процесі його проживання, доглядати за ним, за що останній мав намір укласти з ОСОБА_4 договір довічного утримання і позивач не знав та не міг знати, що володіє чужою річчю, оскільки був впевнений, що володіє своєю річчю, тому що тривалий час доглядав хворого ОСОБА_5, вселився до спірної квартири за життя покійного власника, за його бажанням та волею, вони мали намір укласти договір довічного утримання, позивач займався організацією похорон ОСОБА_5 та продовжував мешкати у квартирі.

Таким чином, ОСОБА_4 відносився до спірної квартири, як до власності, не приховував цей факт, сплачував за комунальні послуги, робив ремонт, однак представники територіальної громади як в особі виконкому Саксаганської районної у місті ради, так і в особі Криворізької міської ради, не приходили та не цікавились квартирою, в той час, як всі знали, що він там мешкає, а тому позивач обґрунтовано вважав, що має всі підстави володіти даною квартирою.

Колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що так як всі платежі за спірну квартиру позивач здійснював від імені ОСОБА_5, відсутні підстави вважати володіння відкритим.

Так, з копій квитанцій по сплаті за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1, наявних в матеріалах справи (а.с. 76-112) дійсно вбачається, що платником зазначений померлий ОСОБА_5, однак на час здійснення платежів, ОСОБА_5 вважався власником спірної квартири, а тому у позивача були відсутні підстави від своєї особи вносити оплату і вже після оформлення права власності у 2015 році, ОСОБА_4 почав зазначати в квитанціях своє прізвище, як платника за комунальні послуги (а.с. 112, 158).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач ОСОБА_4 01.10.2015 року зареєстрував право власності на спірну квартиру (а.с. 150).

Доводи апеляційної скарги проте, що так як постачання електроенергії за спірною адресою припинено 06 лютого 2012 року, то це свідчить, на думку прокурора, про помилковість висновку суду щодо безперервності проживання позивача у спірній квартирі з 2005 року по 2015 рік, - колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, поясненнями свідків про безперервність проживання позивача з 1 лютого 2015 року на протязі 10 років, а на підтвердження своїх доводів прокурор доказів, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що виконавчий комітет Саксаганської районної у місті радине є належним відповідачем у справі, оскільки вирішення питання щодо визнання права власності на безхазяйне майно та відумерлу спадщину на території м. Кривого Рогу стосується інтересів та прав територіальної громади Криворізької міської ради, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, відповідно до рішення Криворізької міської ради № 259 від 30.03.2011 року «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих комітетів» зі змінами, внесеними рішенням № 2947 від 24.09.2014 року, виконавчим комітетам районних у місті рад надані повноваження сторони у справах з питань визнання права власності за надувальною давністю на об'єкти нерухомого майна індивідуальної житлової забудови (абз. 13 п. 12 розділу щодо повноважень щодо забезпечення законності, правопорядку, хорони прав, свобод і законних інтересів громадян) (а.с. 166-171) і свої повноваження, як відповідач по справі, виконком Саксаганської районної у місті радине перевищував.

Крім того, вищезазначеним рішенням, пунктом 10 розділу «у галузі управління комунальною власністю» визначено, що виконавчі комітети районних у місті рад повинні уживати заходи щодо виявлення безхазяйного та відумерлого майна на території району, забезпечувати його збереження, збір документів, необхідних для передачі такого майна до комунальної власності міста відповідно до діючого в місті порядку та звертатися з позовом до суду про визначення спадщини відумерлою .

Пунктом 17 розділу «у галузі житлово-комунального господарства, торговельного обслуговування, ресторанного господарства, транспорту і зв'язку, сфері послуг» даного рішення, передбачено, що виконавчі комітети районних у місті рад ведуть оперативний облік житлового фонду та нежилих приміщень, здійснюють контроль за ефективним їх утриманням та використанням.

Але, ані прокурором, ані відповідачем по справі виконавчим комітетом Саксаганської районної у місті ради не надано відповідних доказів про те, що вищезазначені вимоги рішення Криворізької міської ради № 259 від 30.03.2011 року виконувались відносно спірної квартири. Спірна квартира не визнавалась безхазяйною, з позовом до суду про визнання спадщини відумерлою ніхто не звертався.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно визначився з належним відповідачем у справі, яким є виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради та обґрунтовано дійшов до висновку, що під час розгляду справи знайшов підтвердження факт відкритого, добросовісного, безперервного, протягом 10 років, володіння позивачем спірною квартирою.

Отже, колегія вважає, що, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

Л.В. Митрофанова