Справа № 314/5387/15-ц Провадження № 2/314/203/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2016 року Вільнянський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Кіяшко В.О.,

за участю

представника позивачів адвоката ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача (ОСОБА_2О.) адвоката ОСОБА_3

секретар судового засідання Павлівська І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ

У грудні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_7, в якому просили визначити їм додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що 17.05.2008 року померла їхня бабуся ОСОБА_9, яка при своєму житті 18.10.2004 склала заповіт на їхню користь і заповідала їм земельну ділянку - пай.

06.01.2005 рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області було визнано дійсним договір міни між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та за позивачами визнано право власності на спірну земельну ділянку. 19.10.2009 ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області заочне рішення було скасовано. Після скасування рішення про укладання договору міни, продовжувався розгляд судових справ за позовами доньки померлої ОСОБА_2.

Про заповіт позивачам було відомо ще за життя бабусі, але після її смерті вони у встановлений законом строк не звернулись до нотаріальної контори, так як на той час земельна ділянка належала їм на підставі договору міни.

На даний час позивачі пропустили строк звернення з заявою до нотаріальної контори, у звязку з чим вони звернулись до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача (ОСОБА_2О.) ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 04.11.2015, а також на відсутність спору, так як при подачі позову позивачі не мали постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва.

Відповідач ОСОБА_2 підтримала свого представника та просила в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, звернулась до суду з заявою, в якій зазначила, що вона визнає позов і не заперечує проти його задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, а також дослідивши письмові докази, суд прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 1269 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 17 травня 2008 року померла ОСОБА_9, внаслідок чого відкрилась спадщина.

В квітні 2016 року державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки із спадкодавцем на час його смерті вони постійно разом не проживали, а заява про прийняття спадщини була подана ними поза встановленим законом строком.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-85цс12, яка згідно статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення частини 3 статті 1272 ЦК України не застосовуються.

Оскільки позивачами не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, які б були пов'язані з об'єктивними непереборними істотними труднощами для своєчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, суд прийшов до висновку про безпідставність позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10,11, 60,208,209, 214,215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : В. О. Кіяшко

16.06.2016