Справа № 477/547/16-ц
Провадження № 2/477/455/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Федоровській Л.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Жовтневого району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2015 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на домоволодіння № 30, розташоване по вул. Леніна в с.Грейгове Жовтневого району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3, померлої 09 грудня 2000 року.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті її матері залишилося спадкове майно, в тому числі, у виді вищевказаного домоволодіння. Вона є єдиним спадкоємцем та спадщину прийняла, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності спадкодавця на домоволодіння, тому за захистом своїх прав вона змушена звернутися до суду із цим позовом.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на спадкове майно визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника.

Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог суд встановив, що за даними копії свідоцтва про смерть І-ФП №107628 ОСОБА_4 померла 09 грудня 2000 року, про що ОСОБА_2 сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 44 від 11.12.2000 року (а.с. 5).

За даними ОСОБА_2 сільської ради, станом на день смерті ОСОБА_3 із нею були зареєстровані та проживали з кола спадкоємців донька ОСОБА_5 (а.с. 6).

Згідно даних спадкової справи, заведеної Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 є її донька позивач по справі ОСОБА_1

Право позивача на закликання до спадкування як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_3 підтверджуються даними про народження ОСОБА_1 (дівоче ОСОБА_4) ОСОБА_6, яка змінила прізвище у звязку з укладенням шлюбу із ОСОБА_7 06.09.1975 року, а після його розірвання в 1981 році, у звязку із укладення шлюбу із ОСОБА_8 05.08.1985 року (а.с. 7-10).

Підстави, з яких позивач була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються письмовим розясненням нотаріуса Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 04.12.2015 року №1301/02-14 спадкоємцю ОСОБА_1, згідно якого останній розяснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину щодо домоволодіння № 30 по вул. Леніна в с.Грейгвое Жовтневого району Миколаївської області після смерті її матері у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо цього майна на імя спадкодавця (а.с. 18).

Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як вказує позивач, правовстановлюючого документу на вищевказане домоволодіння її мати не одержувала.

Однак, за даними погосподарської книги, головою домогосподарства за адресою с.Грейгове, вул. Леніна, 30 Жовтневого району Миколаївської області є ОСОБА_4. Згідно розділу V будинок знаходиться в приватній власності (а.с. 16-17).

Згідно рішення виконкому ОСОБА_2 сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 04.03.1993 року № 3, було вирішено про видачу свідоцтва про право приватної власності щодо вищевказаного майна та реєстрації відповідних прав за ОСОБА_3 (а.с. 11).

Однак за життя, ОСОБА_4 на своє імя правовстановлюючого документу щодо вказаного домоволодіння не отримала.

В той же час, за даними технічного паспорту спірне домоволодіння - два житлові будинки, 1970 та 1988 років побудови (а.с. 12-15).

Згідно відомостей Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за вказаною адресою самочинні будові відсутні, відомості щодо власника станом на 28.12.2012 року відсутні (а.с. 15).

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу.

Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами.

Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття ОСОБА_3 прав щодо вказаного домогосподарства, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією.

За такого суд дійшов висновку, що за життя ОСОБА_4 набула права власності на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформила.

Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі (ст. 58 Конституції України), право власності ОСОБА_3 на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав її спадкоємцем.

Відповідно до положень цивільного закону, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу (1963 року), чинного на час виникнення спадкових правовідносин, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 529, 549 ЦК 1963 року, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна за законом після смерті її матері ОСОБА_3 та спадщину прийняла, проте через вищевказані обставини позивач позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права щодо спірного майна, встановивши належність вищевказаного майна спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право ОСОБА_1 підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 11, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлої 09 грудня 2000 року, право власності на домоволодіння № 30 з господарськими будовами та спорудами, що розташоване по вулиці Леніна в с. Грейгове Жовтневого району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Суддя Л.М. Семенова