Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Позігуна М.І.

суддів: Губар В.С., Висоцької Н.В.

при секретарі: Халимон Т.Ю.

з участю: сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 грудня 2015 року, яким відмовлено в задоволенні її позовних вимог про поділ майна подружжя; визнати автомобіль Сітроен Берлінго та грошові кошти, що знаходилися на час розірвання шлюбу між сторонами на депозитних рахунках в ПАТ „Укрінбанк" в сумі 11 604,48 доларів США та 60 000 грн., спільною сумісною власністю сторін по справі; визнати за нею та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині автомобіля Сітроен Берлінго за кожним; стягнути з відповідача на її користь 5 802,24 доларів США та 30 000 грн., які знаходились на час розірвання шлюбу між сторонами на депозитних рахунках в ПАТ „Укрінбанк".

Незаконність рішення суду позивач обгрунтовує невідповідністю висновку суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи. ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що кошти в сумі 50 000 грн. розміщалися на депозитних рахунках в ПАТ „Укрінбанк" в період шлюбу, а докази, що ці кошти є особистою приватною власністю відповідача, в матеріалах справи відсутні. Позивач вважає, що вказані кошти є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки розміщалися в ПАТ „Укрінбанк" 20 травня 2015 року, а з наданих документів про рух коштів на рахунках, відкритих на ім'я відповідача в ПАТ „ПриватБанк", вбачається, що в цей період не знімалися кошти з депозитних рахунків. Крім того, ОСОБА_1 посилається, що декларація про її доходи за період перебування сторін у шлюбі підтверджує її участь коштами у набутті спірного майна, в той час як відповідач не надав жодного доказу придбання спірного автомобіля за кошти, що належали йому особисто. Також, за доводами позивача, спірний автомобіль був придбаний для потреб сім'ї, а не для особистих цілей відповідача. ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 в період шлюбу ніде не працював та не мав будь-якого іншого доходу.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку.

По справі встановлено, що з 07.12.2011 року сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 15.08.2014 року, що набрало законної сили 26.08.2014 року (а. с. 7). Спільних дітей сторони не мають.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просила визнати автомобіль Сітроен Берлінго, 2014 року випуску, д.н.з НОМЕР_2, та грошові кошти, що знаходилися на час розірвання шлюбу, на рахунках в ПАТ „ПриватБанк" в сумі 15 000,41 доларів США та на рахунках ПАТ „Укрінбанк" в сумі 11 604,48 доларів США та 60 000 грн., спільною сумісною власністю сторін; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині автомобіля за кожним; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 302,44 доларів США та 30 000 грн.

Відмовляючи в задоволеннні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не спростовано доводи відповідача і надані ним докази та не пред'явлено доказів на підтвердження її участі в придбанні автомобіля НОМЕР_1, за рахунок спільних коштів або спільної праці, а належність відповідачу на праві особистої приватної власності грошових коштів на депозитних рахунках у банківських установах є беззапереченим фактом.

Такі висновки суду грунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що до укладення шлюбу ОСОБА_2 мав відкриті рахунки в ПАТ КБ „ПриватБанк" та ПАТ „Укрінбанк". В ПАТ КБ „ПриватБанк" зберігалося 35 000 дол. США, 5 000 дол. США та 10 000 дол. США, а всього 50 000 дол. США, які були зняті вже після реєстрації шлюбу - у грудні 2011 року та січні 2012 року. В силу положень п.1 ч.1 ст.57 СК України, вказані грошові кошти належали відповідачеві на праві особистої приватної власності.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення суду та визнання спільною сумісною власністю лише коштів, які знаходилися на рахунках в ПАТ „Укрінбанк", в сумі 11 604 доларів США та 60 000 грн, а також автомобіля Сітроен Берлінго, 2014 року випуску, д.н.з НОМЕР_2.

З виписки руху коштів по рахунку в ПАТ „Укрінбанк" вбачається, що на час укладення шлюбу кошти на рахунку відповідача були відсутні, оскільки знімались відповідачем з рахунків у 2010 році та у січні, березні 2011 року. Лише у травні 2013 року ОСОБА_2 на рахунок в ПАТ „Укрінбанк" було вкладено 10 000 грн. і 40 000 грн., які було знято у серпні 2013 року (а.с.55). Також відповідачем у травні 2013 року було відкрито валютний рахунок, на який внесено кошти в сумі 11 600 доларів США, а у серпні 2013 року відкрито рахунок у національній валюті, на який вкладено 60 000 грн. З викладеного вбачається, що кошти на рахунки в ПАТ „Укрінбанк" вкладались ОСОБА_2 у 2013 році, тобто в період перебування з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі.

Проте, згідно матеріалів справи №750/7139/14, звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу у липні 2014 року, ОСОБА_1 в обгрунтування підстав позову посилалась, що „починаючи з 2012 року і сьогоднішній день відповідач не проживає разом зі мною, сімейні відносини між нами фактично припинилися, ми з ним не спілкуємося, спільне господарство нами не ведеться. Зараз кожен з нас живе своїм життям та своїми інтересами".

Зазначені обставини стали підставою для винесення Деснянським районним судом м. Чернігова 15 серпня 2014 року рішення про розірвання шлюбу без надання строку для примирення, оскільки, за висновком суду, сторони припинили шлюбні відносини, ведуть окреме господарство, а тому подальше збереження шлюбу не відповідало б інтересам сторін.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, на факт припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, окремого проживання з 2012 року ОСОБА_1 також посилалась в позовній заяві про розірвання шлюбу, поданій до Деснянського районного суду м.Чернігова і у листопаді 2013 року.

Враховуючи викладене, є встановленою обставина, що сторони фактично припинили шлюбні відносини ще у 2012 році.

Згідно матеріалів справи, спірний автомобіль Сітроен Берлінго, 2014 року випуску, д.н.з НОМЕР_2, було придбано 01 квітня 2014 року. При цьому в матеріалах справи відсутні дані про внесення позивачем коштів з дня реєстрації шлюбу до 2012 року на рахунки в ПАТ „Укрінбанк".

Відповідно до ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

З врахуванням викладеного, за наявності судового рішення, яким встановлено факт припинення сімейних відносин задовго до розірвання шлюбу, придбання автомобіля і внесення на рахунки в ПАТ „Укрінбанк" коштів після фактичного припинення шлюбних стосунків, заява ОСОБА_2 до суду, подана у грудні 2013 року, про надання строку для примирення з метою збереження сім'ї не може бути безумовним доказом належності спірного майна (грошових коштів та автомобіля) сторонам на праві спільної сумісної власності.

У постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року по справі № 6-38цс15 сформульовано правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

За приписом частини першої статті 360-7 ЦПК України вказана правова позиція Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, оскільки як на час придбання спірного автомобіля, так і на час внесення коштів на рахунки в ПАТ „Укрінбанк" сторони фактично припинили шлюбні відносини, відсутні підстави для визнання зазначеного майна спільною сумісною власністю.

При цьому ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, що вона приймала участь коштами або працею в набутті майна, яке вона просила визнати спільною сумісною власністю подружжя, а саме: автомобіля Сітроен Берлінго, 2014 року випуску, д.н.з НОМЕР_2, та коштів, які знаходилися на рахунках в ПАТ „Укрінбанк", в сумі 11 604 доларів США та 60 000 грн. Надані позивачем довідки про суму отриманого нею доходу від підприємницької діяльності не є доказом, що ці кошти використовувались на придбання спірного майна. Також особою, що подає апеляційну скаргу, не надано доказів, що автомобіль був придбаний відповідачем для потреб сім'ї, а не для особистих цілей. Доводи апеляційної скарги, що відповідач в період шлюбу ніде не працював та не мав будь-якого іншого доходу, з врахуванням наявності доказів належності йому на праві приватної власності на час укладення шлюбу значної суми коштів на рахунках в банківських установах, в тому числі в іноземній валюті, не впливають на правильність висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання автомобіля та коштів на рахунках в банківських установах спільною сумісною власністю подружжя.

За викладених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для її за задоволення і скасування рішення суду, яке постановлено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: