н/п 2/490/2500/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Мамаєвої О.В.,

із секретарем - Баришніковою І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 15.06.2016р. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - АДРЕСА_1.

В обгрунтування позову зазначено, що позивач є власником вказаної квартири, а відповідач - його дочка, зареєстрована у квартирі, однак з 2006 року за вказаною адресою не проживає, жодної участі в утриманні квартири не бере, веде себе зухвало, ображає позивача. Позивач вказує, що реєстрація відповідача перешкоджає йому в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг, та повноцінно користуватись належним йому майном, тому як власник квартири, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняти її з реєстраційного обліку.

У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що наполягає на задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач надала письмові заперечення проти позову, згідно яких зазначила, що заперечує проти позову, так як вона є співвласником квартири, іншого житла у власності у неї немає. Справу просить розглядати у її відсутність.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 16 березня 1999 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с. 3/ За вказаною адресою зареєстровані позивач та відповідач, що підтверджується довідкою з місця проживання /а.с. 8/.

Згідно наданого позивачем акту про непроживання від 05.01.2016 року, ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою з 1999 року /а.с. 6/

Вирішуючи спір, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав.

Позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою №32 у будинку №6 по проспекту Героїв Сталінграду у м.Миколаєві, на підставі ст. 405 ЦК України, оскільки відповідач більше року не проживає за вказаною адресою.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто, вказана стаття Цивільного кодексу регулює відносини, що виникають між власником житла та членами його сім'ї, які не є співвласниками житла. Вказаною статтею встановлюється сервітут, тобто право на чуже майно, зокрема, право на користування житлом.

Однак, як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками спірної квартири.

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

З огляду на викладене, непроживання співвласника квартири понад один рік у належній їй на праві спільної сумісної власності квартирі не тягне за собою позбавлення її права користування вказаною квартирою.

Що стосується зазначених позивачем обставин щодо несплати відповідачем комунальних послуг, то суд враховує, що позивач не позбавлений можливості звернутись до суду із позовом про стягнення понесених витрат на утримання майна. Посилання позивача на відсутність взаєморозуміння із відповідачем, відсутність підтримки позивача з боку відповідача, значення для розгляду даного позову не мають. Як не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням складнощі позивача при оформленні субсидії для оплати комунальних послуг.

Зазначення позивачем про те, що відповідач викрала належні йому документи на земельну ділянку, також не має значення для вирішення даного спору.

Що стосується заявлених позовних вимог зняття відповідача з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3, то позов в даній частині задоволенню не підлягає, позов заявлений передчасно, виходячи із наступного.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на

підставі:

заяви особи або її представника, що подається до органу

реєстрації;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення:

підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;

підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

підстав на право користування житловим приміщенням.

Доказів на підтвердження наявності підстав для знаття з реєстрації відповідача, а також доказів на підтвердження того, що уповноважений орган порушує права позивача, відмовляючи у проведенні зняття з реєстраційного обліку відповідача, і таке порушене право підлягає захисту у судовому порядку, суду не надано.

За такого, заявлений позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст.317, 405 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя О.В. Мамаєва