У Х В А Л А

16 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Яреми А.Г.,
розглянувши заяву селянського фермерського господарства «Каміла» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року у справі за позовом селянського фермерського господарства «Каміла» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Нива», третя особа - Реєстраційна служба Оржицького районного управління юстиції, про визнання недійсними договорів оренди землі та зустрічним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Нива» до селянського фермерського господарства «Каміла», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Оржицького районного нотаріального округу Полтавської області Черненко Оксана Олександрівна, про визнання договорів оренди землі недійсними,

встановила:

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні первісного і зустрічного позовів СТОВ «Золота Нива» та СФГ «Каміла».

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення первісного позову. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Нива» задоволено, рішення апеляційного суду скасовано, рішення районного суду залишено в силі.

У поданій до Верховного Суду України заяві СФГ «Каміла» просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та залишити в силі рішення апеляційного суду, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, встановивши, що державна реєстрація оспорюваних договорів оренди землі не відбулася, вважав, що не зареєстрований у встановленому законом порядку договір не є укладеним, недійсним може бути визнано лише укладений договір, а тому відмовив у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України:

- від 25 грудня 2013 року суд виходив із того, що згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2011_05_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підставі статті 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації. вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. Одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не може визнаватися обставиною для визнання його недійсним із підстав, передбачених частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України.

- від 19 лютого 2014 року суд виходив із того, за змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Вирішуючи спір про визнання договору оренди землі недійсним у зв'язку з відсутністю в ньому передбаченої частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотної умови, застосуванню підлягає стаття 15 даного Закону в редакції, чинній на момент укладення договору оренди, а не в момент його державної реєстрації.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом селянського фермерського господарства «Каміла» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Нива», третя особа - Реєстраційна служба Оржицького районного управління юстиції, про визнання недійсними договорів оренди землі та зустрічним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Нива» до селянського фермерського господарства «Каміла», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Оржицького районного нотаріального округу Полтавської області Черненко Оксана Олександрівна, про визнання договорів оренди землі недійсними за заявою селянського фермерського господарства «Каміла» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема