Провадження № 22-ц/779/482/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТзОВ «Свіча» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, витребування квартири з чужого незаконного володіння та визнання права власності, за апеляційною скаргою ТзОВ «Свіча» на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ТзОВ «Свіча» звернулося до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, витребування квартири з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.07.2012 року, задоволено позов ОСОБА_3 до ТзОВ «Свіча» та ТзОВ «Промбудсервіс» та визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру №71а будинку №88 по вул.Федьковича в м.Івано-Франківську. Рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012 року.

На підставі рішення суду 29.01.2013 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на зазначену квартиру, а згідно договору купівлі-продажу від 17.05.2013 року - відчужила квартиру ОСОБА_4, який за договором купівлі-продажу від 05.06.2013 року продав спірну квартиру ОСОБА_2

На час укладення договорів купівлі-продажу ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.03.2013 року були скасовані рішення Івано-Франківського міського суду від 09.07.2012 року про визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру та ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не вправі була відчужувати квартиру, уточнивши позовні вимоги (а.с.68), ТзОВ «Свіча» просило:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 17.05.2013 року;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 05.06.2013 року;

- витребувати у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1;

- визнати за ТзОВ «Свіча» право власності на вищевказану квартиру.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.07.2015 року рішення суду першої інстанції від 08.05.2015 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.07.2015 року скасовано в частині вирішення вимог ТзОВ «Свіча» про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08.05.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.07.2015 року в частині відмови у задоволенні позову ТзОВ «Свіча» про визнання права власності на квартиру залишено без змін (а.с.29-31, том-2).

Водночас на виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, колегія суддів апеляційного суду, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Свіча» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 17.05.2013 року та від 05.06.2013 року та витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння

В цій частині ТзОВ «Свіча» в апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Апелянт зазначає, що ним не оспорено реєстрацію права власності ОСОБА_3, оскільки було скасовано рішення суду, на підставі якого і було проведено реєстрацію її права власності. Крім того, ОСОБА_3 одразу ж після реєстрації права власності відчужила квартиру і на момент предявлення позову за ОСОБА_3 не було зареєстровано право власності.

До державної реєстрації права власності за новим набувачем сторона не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі ст.396 ЦК

З наведених підстав апелянт просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позов задоволити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримав в повному обсязі , просив її задоволити.

Представник ОСОБА_3 вимоги скарги заперечив просив відмовити в її задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в засідання апеляційного суду не з»явилися.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що 05 січня 2008 року між ТОВ «Свіча» і ТзОВ «Промбудсервіс» було укладено угоду про спільне будівництво житлового будинку в м.Івано-Франківську по вул.Горбачевського, за умовами якого сторони спільно ведуть будівництво чотирьох 10-ти поверхових житлових будинків в м.Івано-Франківську по вул.Горбачевського з метою його подальшого продажу і поставляють для цього матеріальні ресурси. Угодою також обумовлено порядок затрат матеріальних і трудових ресурсів на будівництво.

Також згідно п.4.1 після завершення будівництва партнери (сторони) проводять розподіл збудованої нерухомості за спільною домовленістю, результати якої оформляються у вигляді акту розподілу, що є невідємною частиною вказаного договору. Перехід права власності від ТОВ «Промбудсервіс» до ТОВ «Свіча» оформляється актом прийому-передачі майна після введення майна в експлуатацію (а.с.90-91, том-1).

Додатком №1 до угоди передбачено розподіл нерухомого майна, за яким зокрема квартира АДРЕСА_3 (пізніше вул.Федьковича,88) переходить до ТОВ «Свіча» (а.с.92, том-1).

У грудні 2009 року складено Акт готовності обєкта до експлуатації групи житлових будинків по вул.Горбачевського, 11, згідно якого будівництво здійснювалось генеральним підрядником ТОВ «Свіча» на замовлення ТОВ «Промбудсервіс» (с.а.95-100).

24.12.2009 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області видано Свідоцтво №09.0000812 про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил щодо групи житлових будинків (І черга), (а.с.115).

Згідно до Акту прийому-передачі квартир від 10.12.2009 року відповідно до угоди від 05.01.2008 року від ТОВ «Промбудсервіс» до ТОВ «Свіча» передано ряд квартир, що знаходяться у будинку за адресою вул. Федьковича,88 в м.Івано-Франківську, зокрема передано і спірну квартиру №71-а (а.с.93).

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 15.01.2010 року №3 багатоквартирному будинку було присвоєно адресу вул.Федьковича,88 (а.с.94).

14 квітня 2009 року ОСОБА_3 уклала з ТОВ «Свіча» попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого була двокімнатна квартира №75 (в подальшому - №71-а) загальною площею 62,35 м.кв. на десятому поверсі, що згідно дозволу на виконання будівельних робіт знаходиться по вул.Горбачевського, поруч з будинком №11 в м.Івано-Франківську.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.07.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012 року, визнано ОСОБА_3 власником двокімнатної квартири АДРЕСА_4 (а.с.8-17, том-1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.03.2013 року скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 09.07.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.4-7, том-1). Ухвалою суду в подальшому позов залишено без розгляду.

17.05.2013 року ОСОБА_3 відчужила вищевказану квартиру ОСОБА_4 шляхом укладення договору купівлі-продажу №1102 (а.с.88-89, том-1).

05.06.2013 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу квартири та відчужив її ОСОБА_2 (а.с.18, том-1).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ТзОВ «Свіча» не довело наявності права вимоги на спірну квартиру.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

За змістом ст.331 ЦКУ право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Згідно ст.396 ЦКУ особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно п.5 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року до державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК.

Таким чином, товариство має право захищати право на спірну квартиру в судовому порядку, а оскільки позивач збудував спірний будинок та отримав за актом розподілу спірну квартиру, ввів будинок в експлуатацію, як зауважив в ухвалі від 23.12.2015 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ , він мав право звертатися з вимогами щодо неї.

Доводи сторони відповідача ОСОБА_3 щодо відсутності такого права в силу недостовірності документів, що підтверджують право товариства на спірну квартиру внаслідок застосування печатки товариства ТзОВ « Промбудсервіс», яка виготовлена пізніше спростовуються заявою ТзОВ « Промбудсервіс» від 17.03.2014 року, що міститься на аркуші справи 12 том 2.

В частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними договорів та витребування квартири слід зазначити наступне.

За змістом ст. 330 ЦКУ якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст.388 ЦКУ якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто, за змістом наведених норм, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, тільки якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Тоді як витребування можливе за умови доведення вибуття з володіння власника майна не з його волі іншим шляхом.

Згідно правової позиції ВСУ № 6-52цс14 від 11.06.2014, ПВ-№ 6-146цс13 від 16.04.2014, за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

В спірному випадку, як вбачається з матеріалів справи, станом на 17.05.2015 року ОСОБА_3 не мала права на відчуження спірної квартири, так як судове рішення, на підставі якого вона набула право власності, скасовано. Тому майно що належало товариству «Свіча», за відплатним договором безпідставно перейшло у власність набувача ОСОБА_2 Оскільки згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього, останній не набув на спірне майно право власності.

Майно вибуло у товариства не з його волі іншим шляхом, тому останнє має право на витребування майна за віндикаційним позовом і вимога в цій частині є обґрунтованою.

В частині позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними слід зазначити наступне.

За загальним правилом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як розяснив Верховний Суд України в правовій позиції №6-140цс14 від 17.12.2014 - за положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

При цьому, норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом предявлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Оскільки позивач - товариство « Свіча» не є стороною оспорюваних договорів, його право не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України, тому в цій частині позовні вимоги не підлягали до задоволення.

Беручи до уваги встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку що рішення суду в частині вирішення вимоги про витребування квартири № 71а в будинку № 88 по вул.Федьковича в м.Івано-Франківську слід скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Свіча» задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2015 року в частині вирішення вимоги про витребування квартири № 71а в будинку № 88 по вул.Федьковича в м.Івано-Франківську скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов ТзОВ «Свіча» про витребування у гр. ОСОБА_2 квартири № 71а в будинку

№ 88 по вул.Федьковича в м.Івано-Франківську задоволити.

Витребувати у гр. ОСОБА_2 квартиру № 71а в будинку № 88 по вул.Федьковича в м.Івано-Франківську на користь ТзОВ «Свіча».

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Василишин Л.В.

Судді: Пнівчук О.В.

ОСОБА_5