Рішення

Іменем України

Справа № 712/6693/16-ц

Провадження 2/712/1699/16

01 грудня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого /судді - МАРЦІШЕВСЬКОЇ О.М.

при секретарі Вдовенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, посилаючись на те, що 17.12.2013 року у ФОП ОСОБА_2 замовила виготовлення дивану Престиж згідно з індівідуальним замовленням на меблі №80 від 17.12.2013 року та сплатила за товар 10240 грн., що підтверджується товарним чеком № 80 від 17.12.2013 р. У обумовлений сторонами строк диван був доставлений, однак у процесі експлуатації з'ясувалось наявність дефектів, в зв'язку з чим відповідачці товар був повернутий для заміни або повернення сплачених за нього коштів та остання надала гарантійний лист, в якому зобов'язалась повернути сплачену за диван суму 10 240 грн., однак взятого на себе зобов'язання не виконала, чим порушені права позивачки як споживача, в даний час реєстрація відповідачки як фізичної особи-підприємця припинена, тому просить суд стягнути з відповідачки суму боргу 10240 грн. та судові витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою від 11.10.2016р. за заявою відповідачки скасоване заочне рішення від 05.09.2016р. про задоволення позову та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

В ході розгляду справи позивачка позовні вимоги змінила, згідно заяви про уточнення позовних вимог 10 листопада 2016 року вказувала, що 16.06.2014р. відповідачка частково погасила заборгованість на суму 1100 грн., 04.08.2014р. - на суму 3200 грн., сума непогашеного боргу складає 5940 грн., також в звязку з порушенням грошового в період з серпня 2014 року позивачкою нараховані інфляційні збитки 4158,21 грн., 3% річних в сумі 404 грн., неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ Згідно з Законом «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», в сумі 5494,74 грн., також просила стягнути судовий збір в сумі 580 грн.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, вказував, що дійсно між сторонами був укладений договір купівлі-продажу дивану, однак в звязку з тим, що колір тканини покупцю не підійшов, відповідачкою була зменшена ціна товару, в звязку з чим повернуто 1100 грн. та 3200 грн. в 2014 році. Що стосується гарантійного листа про зобовязання повернення коштів, даний лист дійсно скріплений печаткою відповідачки, однак на ньому відсутній підпис останньої, крім того, конкретного терміну виконання грошового зобовязання в ньому не передбачено, також цей лист виданий Баликіній, тоді як прізвище позивачки ОСОБА_1 та з 10.06.2015р. відповідачкою припинена її реєстрація як фізичної особи-підприємця.

Заслухаши представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивачка 17.12.2013 року у ФОП ОСОБА_2 замовила виготовлення дивану Престиж згідно з індівідуальним замовленням на меблі №80 від 17.12.2013 року та сплатила за товар 10240 грн., що підтверджується товарним чеком № 80 від 17.12.2013 р.

В зв'язку з виявленими недоліками товар був повернутий ФОП ОСОБА_2, яка зобов'язалась повернути позивачці сплачені за диван кошти в сумі 10 240 грн, що підтверджується завіреним печаткою ФОП ОСОБА_2 гарантійним листом від 19.03.2014р.

16.06.2014р. відповідачка частково погасила заборгованість на суму 1100 грн., 04.08.2014р. - на суму 3200 грн., сума непогашеного боргу складає 5940 грн. Державна реєстрація ФОП ОСОБА_2 припинена 10.06.2015р. згідно ЄДРПОУ.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернуто стягнення.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. ( ч.2 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.2,3 Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, так як виготовлений на замовлення позивачки ФОП ОСОБА_2 товар містив недоліки, в звязку з чим був повернутий продавцю, яка зобовязалась гарантійним листом повернути покупцю сплачену за нього суму коштів 10240 грн. по факту реалізації, однак взяті на себе зобов'язання виконала частково, сплативши 1100 грн. та 3200 грн., таким чином залишок неповернутого боргу складає 5940 грн., який підлягає до стягнення в судовому порядку. За загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності.

Доводи відповідачки про те, що гарантійний лист остання не надавала позивачці, суд оцінює критично, оскільки вказаний гарантійний лист скріплений дійсною печаткою ФОП ОСОБА_2, що відповідачка не оспорювала, разом з тим, печатка використовується субєктами підприємницької діяльності для засвідчення і підтвердження дійсності документа, при цьому відповідальність за зберігання та використання печатки несе фізична особа-підприємець, отже шляхом завірення печаткою гарантійного листа відповідачка свідомо видала вказаний борговий документ, в якому зобовязалась виплатити обумовлену суму коштів, крім того, частково виконала взяті на себе у гарантійному листі зобовязання.

Оскільки оригінал зазначеного боргового документа - гарантійного листа від 19.03.2014р. перебуває у позивачки, не зважаючи не неточність у написанні прізвища останньої (відповідно ОСОБА_1, Баликіна) суд вважає доведеним видачу вказаного гарантійного листа позивачці, оскільки часткова виплата по ньому сум здійснювалась саме позивачці.

Вирішуючи решту вимог суд виходить з того, як вбачається зі змісту гарантійного листа від 19.03.2014р. строк виплати коштів 10240 грн. не обумовлений конкретною датою, а тому строк виконання даного зобовязання слід рахувати від дня предявлення позову до суду 07.06.2016р., оскільки суду не надано доказів предявлення вимоги про виконання вказаного зобовязання у більш ранній термін. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки інфляційних витрат в сумі 5940*0,999*0,997*1,018*1,028 - 5940 = 251,38 грн. з урахуванням офіційно оприлюднених індексів інфляції у липні-жовтні 2016 року, а також 3% річних за період прострочення грошового зобовязання з 16.06.2016р. по 10.11.2016р.(147 днів) : 3/100/365*5940*147 = 23,92 грн.

Позовні вимоги про стягнення пені не підлягають до задоволення, оскільки у виданому відповідачкою гарантійному листі не було передбачено відповідальність за порушення взятих на себе зобовязань у вигляді пені, отже така умова не була погоджена сторонами і позивачка проти цього не забезпечувала, крім того на момент предявлення вимоги про виконання грошового зобовязання в червні 2016 року, відповідачка з 10.06.2015р. припинила державну реєстрацію субєкта підприємницькою діяльності, відповідні дані ЄДРПОУ є відкритими для доступу та офіційно оприлюднені.

Також до стягнення з відповідачки на користь позивачки підлягають понесені нею судові витрати по оплаті судового збору 551,20 грн., відповідно до ст.88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені судові витрати по справі пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст., 16, 52, 526, 530, 865 ЦК України, Законом «Про захист прав споживачів» суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 5940 грн., інфляційні збитки 251,38 грн., 3% річних в сумі 23,92 грн., судовий збір в сумі 551,20 грн., всього стягнути 6766,50 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції в 10-ти денний строк з моменту проголошення.

Головуючий