АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3366/16 Справа № 202/2874/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12 липня 2007 року між сторонами був укладений договір, згідно умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 2 037 грн. 58 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 липня 2008 року. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 06 грудня 2013 року за ОСОБА_2 утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 36 519 грн. 17 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом - 1 198 грн. 74 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12 533 грн. 43 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 299 грн. 52 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання - 20 272 грн. 28 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1 715 грн. 20 коп. Крім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 000 грн., згідно договору укладеного 20 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем - ПАТ "А-Банк".

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 519 грн. 17 коп., стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ПАТ «А-Банк» - 10 000 грн., стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3 200 грн. та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № K3XRRX05110037 від 12 липня 2007 року на рах. НОМЕР_1, а саме: заборгованість за кредитом - 1 198 грн. 74 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12 533 грн. 43 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 299 грн. 52 коп.. Також, було стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати в оскаржуваній частині рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати, оскільки відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені та штрафів), суд виходив із принципів розумності та справедливості, вбачаючи невідповідність наслідків порушення зобов'язання, зазначивши при цьому, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано обґрунтованого розрахунку щодо пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 20272,28 грн. та відмовив у стягненні неустойки (пені та штрафів).

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Тобто, вирішення цього питання відбувається внаслідок перевірки тих обставин, на які покликався позивач у своїй позовній заяві, доказами, які досліджувалися в судовому засіданні. Суд повинен перевірити кожну обставину, що входить до підстав позову або підстав заперечення, і з'ясувати, якими саме доказами кожна з них підтверджується або спростовується.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір, згідно умов якого - позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 2037 грн. 58 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 липня 2008 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 06 грудня 2013 року сума боргу становить 36519,17 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 1198,74 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12533,43 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 299,52 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання - 20272,28 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1715,20 грн.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, відшкодування збитків, сплата неустойки.

Так, статтею 549 ЦК України роз'яснено, що штраф, пеня - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також, положеннями ст. 1056-1 ЦК України, встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч. 3 ст. 551 України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка.

При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно вищевказаних положень ст. ст. 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового зобов'язання.

За кредитним договором № K3XRRX05110037 від 12 липня 2007, укладеним між сторонами, у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань станом на 06 грудня 2013 року утворилась заборгованість, детальний розрахунок якої банком було надано в суді першої інстанції.

Із заявою про зменшення неустойки відповідач до суду не звертався.

Таким чином, з урахуванням проаналізованих вище правових норм, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального та матеріального права цілком обґрунтовані та підлягають задоволенню, а рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - скасуванню.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

А тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в недостатньо повному обсязі з'ясував обставини справи, перевірив доводи позивача та дав їм неналежну правову оцінку, внаслідок чого ухвалив рішення, з порушенням норм процесуального права у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк про стягнення пені задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором від 12 липня 2007 року у розмірі 20272,28 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн. та 1715,20 грн. штраф (процентна складова).

Щодо позовних вимог в частині до ПАТ «А-Банк», слід зазначити, що відповідно до ст. 16 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ у справі №6-1737цс15 від 18 листопада 2015 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «А-Банк»

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року в оскаржуваній частині - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині стягнення пені - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором №К3ХRRX05110037 від 12 липня 2007 року у розмірі 20272,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1715,20 грн. - штраф (процентна складова).

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року в частині відмови задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості - скасувати та закрити провадження по справі в цій частині.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова