Справа №1818/1489/2012 Головуючий у суді у 1 інстанції - Шевченко В. С.
Номер провадження 22-ц/788/698/16 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 17 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, відділу Держгеокадастру у Тростянецькому районі Сумської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, Люджанська сільська рада Тростянецького району Сумської області

про припинення права власності на земельну ділянку та зобов'язання скасувати запис про внесення земельної ділянки до державного земельного кадастру, -

в с т а н о в и л а :

5 червня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовними вимогами, які уточнив під час слухання справи і остаточно свої вимоги мотивував тим, що 13.11.2009 року він, на підставі договору купівлі-продажу, придбав у приватного підприємства "Воланд" нежиле приміщення (колишня адміністративна будівля ТОВ "Сільгоспхімія"), що розташоване по АДРЕСА_1. В той же час, він позбавлений можливості належно оформити право користування земельною ділянкою, на якій розташоване дане нежиле приміщення, оскільки згідно з розпорядженням голови Тростянецької РДА від 25.03.2002 року за №113, земельний масив, на якому розташоване придбане ним приміщення закріплене за власниками земельних паїв - жителями с.Люджа Тростянецького району: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Зазначеним розпорядженням затверджено технічну документацію зі складення державних актів на право приватної власності на землю власникам земельних ділянок (паїв) із земель колективної власності членів колишнього САПТЗТ "Рассвет" на території Люджанської сільської ради та вирішено видати 649 громадянам - власникам земельних часток (паїв), державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на заміну сертифікатів на право на земельну частку (пай). Тому просив суд ухвалити рішення, яким припинити право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку із цільовим призначення «пасовища», позначену на Плані зовнішніх меж земельної ділянки Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 4,58 га від 27.03.2002 року, як ділянка 295.02 площею 0,3452 га межі ділянки визначені літерами Н, М, К, Л. Припинити право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,3452 га із цільовим призначенням «Пасовища». Зобов'язати державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагенства у Тростянецькому Сумської області скасувати запис у Поземельній книзі щодо внесення до Державного земельного кадастру земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2.

Дана судова справа слухалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 17 лютого 2016 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

На зазначене судове рішення представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що в своєму рішенні суд не навів переконливих мотивів для висновку відмови у задоволенні позову, оскільки вважає, що з набуттям позивачем права власності на нежитлове приміщення перейшла і частина земельної ділянки, необхідна для його обслуговування, а оскільки уся земля під будівлею і навколо відведена відповідачам у справі, тому і позивач немає можливості вільно користуватися нею та будівлею. Також зазначає, що судом помилково вказано, що спірні земельні ділянки за своїм цільовим призначенням належать до «пасовищ», а той час, як у Витязі з Державного реєстру земель по Тростянецькому району цільовим призначенням земельної ділянки, на якій розташовано будівлю зазначено «розміщення виробничої інфраструктури».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника позивача, заперечення відповідача ОСОБА_8 та представника відділу Держземагенства у Тростянецькому районі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав:

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2009 року ОСОБА_9, на підставі договору купівлі-продажу придбав у ПП «Воланд» нежиле приміщення (колишня адміністративна будівля ТОВ «Сільгоспхімія») загальною площею 160,5 кв.м., розташованого по АДРЕСА_2, та яке розташоване на землях Люджанської сільської ради Тростянецького району Сумської області (т.с.1,а.с.9-10).

15 лютого 2010 року КП «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» було зареєстроване право приватної власності ОСОБА_3 на вищезгадане нежиле приміщення (т.с.1,а.с.10 зв.).

З матеріалів справи також вбачається, що попередній власник зазначеного нежитлового приміщення використовував земельну ділянку площею 2531 кв.м. відповідно до договору оренди земельної ділянки укладеному 22 квітня 2003 року між Тростянецькою районною державною адміністрацією та ПП «Воланд». Земельна ділянка надавалась на умовах оренди строком на 5 років з 26 грудня 2002 року для розміщення виробничої інфраструктури ПП «Воланд» на території Люджанської сільської ради (територія прилегла до ВАТ «Агрохім»), а з розрахунку грошової оцінки землі складеної Тростянецькою районною філією ДП «Сумський міський центр державного земельного кадастру» вбачається, що цільове призначення земельної ділянки «землі комерційного використання» (т.1 а.с.245-246).

В той же час, з листа відділу Держгеокадастру у Тростянецькому районі Сумської області № 86/2-15 від 07.09.2015 року вбачається, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 до даних Державного земельного кадастру не занесена. (т.3 а.с.106)

Відділ Держкомзему у Тростянецькому районі Сумської області у своєму листі №1009/06-01 від 11 листопада 2011 року повідомив ОСОБА_3 про те, що земельний масив, на якому розташоване належне йому нежиле приміщення, згідно технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на земельні паї громадянам власникам земельних сертифікатів САПТЗТ «Рассвет» с. Люджа Тростянецького району, розроблену в 2001 році Сумським філіалом Інституту землеустрою, закріплений за власниками земельних паїв - ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (т.1 а.с.11 зв.).

Передача земельних ділянок відбувалася на підставі розпорядження голови Тростянецької РДА Сумської області за №113 від 25.03.2002 року (т.1 а.с.8).

Відповідач ОСОБА_5 отримала державний акт на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_3, а ОСОБА_11 (спадкоємцем якого є ОСОБА_6) отримав державний акт на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_4. Цільове призначення наданих земель-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення (т.с.1,а.с.64,184).

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 19.06.2013 року було визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом на три земельні ділянки, що розташовані на території Люджанської сільської ради Тростянецького району Сумської області загальною площею 4,58 га в межах згідно з планом, вказаним в державному акті (оригінал якого втрачений) серії НОМЕР_5, виданому Люджанською сільською радою Тростянецького району Сумської області на ім'я ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.3 а.с.228-229).

Додатковим рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 5 лютого 2014 року було визнано за ОСОБА_6 право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із зазначенням розмірів цих земельних ділянок та їх кадастрових номерів, а також визнано за ним право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: пасовище площею 0,3452 га, кадастровий номер НОМЕР_2; рілля площею 4,0748 га, кадастровий номер НОМЕР_6; сіножаті площею 0,1585 га кадастровий номер НОМЕР_7 (т.3 а.с.230-231).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка площею 0,3452 га, кадастровий номер НОМЕР_2 відноситься до категорії земель «землі сільськогосподарського призначення» і цільове її призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» (т.1 а.с.184-188).

З дослідженої судом інвентарної справи на будівлю по АДРЕСА_2 вбачається, що нежитлове приміщення за зазначеною адресою було побудоване до 1987 року, в той же час, будь-які відомості про відведення та надання у користування земельної ділянки, на якій розташована ця будівля, у порядку передбаченому, ст.ст.16, 20 Земельного кодексу УРСР (1970 року) в матеріалах інвентарної справи відсутні.

Статтею 22 Земельного кодексу УРСР було заборонено приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею.

Вподальшому, на підставі рішення виконкому Люджанської сільської ради від 23 лютого 2000 року ВАТ «Райагрохім» було видане свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_2 (т.3 а.с.232). За договором купівлі-продажу від 24 травня 2000 року нежитлове приміщення за зазначеною адресою було придбане ПП «Воланд» і у цьому договорі зазначено, що нежитлове приміщення знаходиться на земельній ділянці земель Люджанської сільської Ради народних депутатів (т.3 а.с.136).

Відповідно до ст.ст. 4, 5 Земельного Кодексу України (1970 року) уся земля в Українській РСР входила до єдиного державного земельного фонду, який відповідно до основного цільового призначення земель складався з: земель сільськогосподарського призначення, наданих у користування колгоспам, радгоспам та іншим землекористувачам для сільськогосподарських цілей; земель населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); земель промисловості, транспорту, курортів, заповідників та іншого несільськогосподарського призначення; земель державного лісового фонду; земель державного водного фонду; земель державного запасу, а віднесення земель до зазначених категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадилось органами, що приймають рішення про надання земель у користування, а у випадках, не пов'язаних з наданням земель в користування, - органами, що затверджують проекти землеустрою, якщо інший порядок не передбачений законодавством Союзу РСР та Української РСР.

Статтею 2 Земельного кодексу України (1990 року) також було передбачено розподіл усіх земель України за їх цільовим призначенням і віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадилось органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.

Статтею 19 та ч.1 ст.20 Земельного кодексу України (2001 року), який діє на даний час, також передбачено поділ земель України на відповідні категорії і віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд обґрунтовано послався і на вимоги статті 1 Закону України «Про землеустрій», яка містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою. З цією метою до форми бланків зазначених державних актів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року №449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» введена графа «цільове призначення».

Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Як вже були зазначено вище Земельним Кодексом України передбачено зміну цільового призначення землі лише органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів для ведення фермерського господарства.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється згідно з Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2008 року № 502 та за ініціативою власників.

В той же час, позивачем, в порушення вимог передбачених ст.ст.10, 60 ЦПК України не надані відомості про те, що земельні ділянки, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення, право власності на які набули відповідачі у справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, і на якій розташована належна на праві власності позивачу будівля, будь-коли, у порядку передбаченому законом, переводились до іншої категорії земель.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що посилання позивача на договір оренди земельної ділянки від 22.04.2003 року, зареєстрованого 02.06.2003 року за №12 (т.1 а.с.245), на підставі якого ділянкою користувався колишній власник будівлі Приватне підприємство «Воланд», не може слугувати обґрунтуванням правомірності переходу права оренди земельної ділянки до нового власника нерухомого майна, оскільки договір оренди земельної ділянки був укладений на 5 (пять) років і термін його дії закінчився - 02.06.2008 року. Інформація про продовження терміну дії договірних стосунків щодо оренди земельної ділянки відсутні, а тому на час укладання позивачем договору купівлі-продажу будівлі, договір оренди земельної ділянки, на якій розташована будівля, вже не діяв понад рік.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» не передбачено порядок автоматичного поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін, а лише визначено, що в цьому разі договір підлягає поновленню і таке поновлення має бути оформлено відповідно до чинного законодавства. Право користувача (в т.ч. на правах оренди) земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухомість, переходить до набувача обєктів нерухомості, за умови, якщо в момент їх відчуження у попереднього власника, згідно вимог земельного законодавства України, таке право було і воно належним чином посвідчене.

Частиною 2 ст.120 Земельного Кодексу України передбачено, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтею 377 ч.1 ЦК України також передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п.п.»г» п.18) також вбачається, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст.377 ЦК Україн, а з часу внесення змін до ст.120 ЗК України від 27 квітня 2007 року - і згідно зі ст.120 ЗК України , переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

В той же час, як встановлено місцевим судом і вбачається з матеріалів справи попередній власник нерухомого майна ПП «Воланд» не був власником земельної ділянки на якій розташовувалась ця будівля і належних доказів на яких умовах перейшло право користування земельною ділянкою до попереднього власника будівлі позивачем надано не було.

Зазначення у договорі оренді про те, що земельна ділянка передається для розміщення виробничої структури ще не свідчить про переведення цієї земельної ділянки, в порядку передбаченому законом, із земель сільськогосподарського призначення до іншої категорії, а отже і зміни цільового призначення земельної ділянки.

Таким чином, місцевий суд обґрунтовано вважав, що договір оренди від 22.04.2003 року не може бути належним доказом у справі.

Погоджується колегія суддів і з висновками місцевого суду щодо відсутності законних підстав для задоволення позовних вимог про припинення права власності відповідачів на належні їм земельні ділянки, оскільки, згідно ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Підстави припинення права власності на земельну ділянку передбачені ст.140 Земельного кодексу України і ними є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку на підставах передбачених ст.143 Земельного кодексу України і можливе воно лише у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) не усунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; д)не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

В той же час, будь-яких підстав, передбачених ст.143 ЗК України, які б свідчили про необхідність примусового припинення права відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на належні їм на праві власності земельні ділянки позивачем надано не було, а тому місцевим судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 17 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -