Дата документу 27.12.2016
Справа № 320/5763/16-ц
Провадження № 2/320/3582/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2016 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Бахаєва І.М.
при секретарі: Фурсовій Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житлом, а саме будинком № 96 по вул. Чернишевського в місті Мелітополі, Запорізької області.
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй ОСОБА_1, на підставі договору дарування від 08.12.2000 року, належить житловий будинок № 96 по вул. Чернишевського в місті Мелітополі, Запорізької області. У належному їй будинку, зареєстрований її брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який починаючи з дня реєстрації, а саме з 21 травня 2008 року, так не вселився, та ніколи не проживав в зазначеному будинку, і на теперішній час його місце проживання їй невідомо. На даний час ніяких його особистих речей в будинку по вул.. Чернишевського № 96, немає. Ніякого домашнього господарства відповідач за зазначеною адресою не веде. Домовленостей щодо збереження права на користування житлом між ними не було. На даний час наявність зареєстрованого відповідача, створює їй відповідне додаткове фінансове навантаження у вигляді сплати податків та комунальних послуг. Весь цей час позивачка самостійно сплачує комунальні послуги та несе витрати по утриманню житлового будинку. Цей факт, призводить до порушення прав позивачці, як власника даного будинку.
Позивачка в судове засідання не зявилася, але на адресу суду, від її представника, який діє на підставі витягу з договору про надання юридичної допомоги, ОСОБА_3 надійшла заява про слухання справи за його відсутністю та позивачки ОСОБА_1, позовні вимоги викладені у позові підтримує у повному обсязі, та наполягає на їх задоволенні. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, рекомендованим листом, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутністю від нього не надходило.
Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення.
У звязку з неявкою сторін у судове засідання, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, на підставі копії договору дарування від 08.12.2000 року, та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, належить житловий будинок № 96 по вул. Чернишевського в місті Мелітополі, Запорізької області, (а.с.7,8).
Відповідно до довідки голови квартального комітету від 02.09.2016 року, у належному будинку ОСОБА_1, зареєстрований її брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не проживає у зазначеному будинку з моменту його реєстрації,а саме з 21 травня 2008 року, про що також свідчить витяг з домової книги, (а.с.10-12).
На теперішній час, місце знаходження відповідача невідомо, відповідач з житлового будинку добровільно так і не виписався.
Реєстрація відповідача у житловому будинку № 96 по вул. Чернишевського в місті Мелітополі, Запорізької області, приводить до порушення прав позивача, комунальні послуги за проживання в будинку нараховуються на усіх осіб, які зареєстровані в будинку, і вона повинна сплачувати їх за свій рахунок.
Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Згідно із ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Той факт, що відповідач з 2008 року не проживає за вказаною вище адресою підтверджується доданою до позову довідкою квартальної.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Таким чином, відповідач по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, не проживає за місцем реєстрації вже понад тривалого часу без поважних причин, плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги не сплачує.
Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України, при відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення
Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прописаний, але не проживає у житловому будинку № 96 по вул. Чернишевського в місті Мелітополі, Запорізької області.
На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 15, 57, 59, 107, 208, 212-215, 224-228 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (паспорт громадянина України СТ № 037104 виданий Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області 29.04.2008 року таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 96 по вул. Чернишевського в місті Мелітополі, Запорізької області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ