АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4464/15-ц Номер провадження 22-ц/786/634/16Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Винниченка Ю.М., Одринської Т.В., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2015 року по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачу надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру АДРЕСА_1, за період з 01 лютого 2012 року по 01 липня 2015 року існує заборгованість в розмірі 3147,89 грн. Вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. З урахуванням уточнених позовних вимог, поданих до суду 05 жовтня 2015 року, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за період з 01 лютого 2012 року по 01 липня 2015 року в сумі 3147,89 грн., індекс інфляції в сумі 1505,11 грн. та 3 % річних в сумі 142,29 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2015 року позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» суму заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_1, за період з 01.02.2012 року по 01.07.2015 року в сумі 2560 грн. 67 коп., індекс інфляції в сумі 1199 грн. 20 коп., три відсотки річних в сумі 132 грн. 59 коп., всього 3892 грн. 46 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» понесені судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

З даним рішенням суду не погодилась ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2015 року скасувати. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи.

Судове засідання проводилось за участі представників сторін, за відсутності відповідача, яка будучи належним чином та завчасно повідомленою про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилася направивши свого представника.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01 лютого 2012 року по 01 липня 2015 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1, але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, а тому існує заборгованість за вказаний період. Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, в силу норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем послуг з теплопостачання за вказаною адресою. Оскільки відповідач є споживачем послуг, які надаються відповідачем, саме на неї покладено обов'язок з оплати за отримані послуги.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач ОСОБА_2 покладені на неї обов'язки як споживача належним чином не виконувала, за отримані послуги в повному обсязі не сплачувала, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги теплопостачання, які були отримані нею за адресою: АДРЕСА_1, за період з 01.02.2012 року по 01.07.2015 року в сумі 2560,67 грн., індекс інфляції в сумі 1199,20 грн., три відсотки річних в сумі 132,59 грн.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 162 ЖК України та п.п. 14, 17, 35 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17 травня 2005 року №76 (далі Правил), відповідачі зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, в тому числі і за послуги з теплопостачання у строки, встановлені чинним законодавством.

Пунктом 18 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, передбачено, що споживачі зобов'язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Згідно статей 526, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Виходячи з викладеного, відповідачем порушено зобов'язання по оплаті послуг з теплопостачання, а тому позовні вимоги в цілому є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання виникла у зв'язку з неповною оплатою відповідачем наданих їй послуг та в результаті розбіжностей сторін в розмірі опалювальної площі. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звертаючись до суду з відповідним позовом та надаючи до суду розрахунок позовних вимог, виходив з того, що площа квартири АДРЕСА_1, власником якої є відповідач, складає 64,48 кв.м., виходячи з якої і здійснено відповідний розрахунок заборгованості.

Разом з тим, як встановлено дослідженими в справі доказами, за даними технічної інвентаризації (а.с. 56-57), загальна площа квартири, враховуючи здійснене самовільне перепланування (добудова балкону, яка не є зареєстрованою у встановленому законом порядку) складає 60,3 кв.м.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що розрахунок заборгованості здійснений позивачем виходячи з площі приміщення 64,48 кв.м. є необґрунтованим. Тому, вважає, що суд вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів, прийшов до правомірного висновку, про обґрунтованість розрахунку заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.02.2012 року по 01.07.2015 року в сумі 2560,67 грн., виходячи з розрахунку площі 60,3 кв.м.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, про те, що позивач безпідставно збільшив опалювальну площу з 47,5 кв. м. на 60,3 кв.м., в зв'язку з чим суд першої інстанції протиправно стягнув з неї оплату за опалення добудованого нею балкону площею 12,8 кв.м є необґрунтованими виходячи з наступних підстав.

Згідно технічного паспорту квартири НОМЕР_2 у житловому будинку НОМЕР_3 від 07.10.2016 року, по АДРЕСА_1, вбачається, що до загальної площі квартири (60,3 кв.м.) входить балкон площею 12,8 кв.м. Доводи апелянта про те, що на даному балконі немає опалення і утеплення не підтверджується належними доказами у розумінні ст. 57 ЦПК України.

Так, згідно, акту складеного 18.12.2015 року контролерами «Полтаватеплоенерго» вбачається, що представники теплового господарства - ОСОБА_3, ОСОБА_4, за зверненням ОСОБА_5 до абонентської служби підприємства з метою встановлення опалювальної площі згідно наданого технічного паспорта від 7.10.2015 року, здійснили вихід за адресою АДРЕСА_1 для обстеження добудови на предмет виготовлених радіаторів централізованого опалення, однак провести обстеження не виявилося можливим у зв'язку з відсутністю доступу до вищезазначеної квартири.

Таким чином, доводи апелянта про те, що при розрахунку має враховуватися саме площа квартири в розмірі 47,5 кв.м. є необґрунтованими, оскільки відповідач у встановленому законом порядку не здійснила реєстрацію здійсненого нею перепланування квартири, в результаті якого було збільшено її площу, не довела цілей її використання та те, що вона не є опалювальною площею, а тому за таких обставин підстави для звільнення її від обов'язку з оплати за отримані послуги виходячи з загальної фактичної площі приміщень відсутні.

Доводи апелянта щодо незастосування місцевим судом строків позовної давності також є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем строк позовної давності неодноразово переривався, в результаті періодичного часткового погашення боргу протягом зазначеного періоду, що згідно ст. 264 ЦК України, є підставою для відрахування строку позовної давності заново та вказує на дотримання позивачем даного строку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому задоволенню вони не підлягають.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ Т.В. Одринська

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: