РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про стягнення безпідставно отриманих коштів, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на свою користь:

- в рівних частках суму безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 32555,48 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 407 920, 16 грн.;

- в рівних частках суму коштів, які були надані в борг згідно розписки у розмірі 20000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 250 600, 00 грн.;

- моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 17.11.2007 року його донька ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2. За час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу відповідачами набута у власність квартира АДРЕСА_1. Вартість придбання квартири склала 55645 доларів США. 22.11.2011 року шлюб між сторонами розірвано. В порядку розподілу сумісного майна подружжя рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.08.2012 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

При цьому, спірну квартиру відповідачі придбали за рахунок позивача. Так, 10 грудня 2007 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачам грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, про що складено відповідну розписку. Відповідно до умов договору позики, кошти отримані для придбання квартири АДРЕСА_1, повернення боргу повинно було здійснюватися шляхом повернення всієї суми боргу у строк до 02.09.2014 року. Однак до теперішнього часу грошові кошти позивачеві не повернуті.

Крім того, 24.12.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML 700/1006/2007, у відповідності до умов якого позивач для придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, отримав кредитні кошти у розмірі 35000 доларів США. За домовленістю між сторонами відповідачі повинні були сплачувати щомісячні платежі та погасити заборгованість за кредитним договором. В рахунок погашення заборгованості відповідач ОСОБА_2 сплатив ПАТ "ОТП Банк" 3821, 78 доларів США, однак всі інші платежі за вищевказаним кредитним договором сплачуються позивачем ОСОБА_1 Оскільки, підстава, на якій відповідачами за рахунок позивача набуто грошові кошти у розмірі 35000 доларів США згодом відпала, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь грошові кошти, сплачені ним особисто по кредитному договору № ML 700/1006/2007.

Діями відповідачів з неповернення отриманих коштів йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінено у 10000грн.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.04.2016 року позов ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення 250 600 грн. боргу по розписці залишено без розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 32555,48 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 407 920, 16 грн., та моральної шкоди підтримали у повному обсязі, просять їх задовольнити. Зокрема, зазначають, що відповідачі за рахунок позивача набули у власність квартиру, однак ніяких коштів позивачеві не сплачують.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання 21.04.2016 року не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

У попередніх судових засіданнях відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 проти позову заперечували. Зокрема, в обґрунтування заперечень посилались на те, що ОСОБА_2 мав фінансову можливість оформити кредит на своє ім'я, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору страховою компанією у грудні 2010 року на користь банку було перераховано страхове відшкодування у розмірі 15744,90доларів США, позивач ці кошти на користь банку самостійно не сплачував, а тому не має права вимагати стягнення цих коштів на свою користь. Крім того, по кредитному договору кошти в рахунок погашення заборгованості вносились і безпосередньо відповідачем ОСОБА_2, на підтвердження чого ним надані відповідні квитанції.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Крім того, ОСОБА_3 надала заяву, в якій позовні вимоги визнала, просить розглядати справу за її відсутності (т. 1, а.с. 63).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 17.11.2007 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану по м. Харкову № 1, актовий запис № 3059.

22.11.2011 року шлюб між відповідачами розірвано, про що вчинено актовий запис № 219.

За час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2007 року відповідачами набута у власність квартира АДРЕСА_1. Право власності на вказану квартиру зареєстровано 15.01.2008 року в КП "Харківське МБТІ" на ОСОБА_2

В порядку розподілу сумісного майна подружжя рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.08.2012 року по справі № 2-3229/11, зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.11.2012 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Інша 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_3.

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що 24.12.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML 700/1006/2007, у відповідності до умов якого позивач для придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, отримав кредитні кошти у розмірі 35000 доларів США.

Право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2007 року оформлене на відповідача ОСОБА_2

Згідно умов кредитного договору № ML 700/1006/2007 повернення коштів забезпечено іпотекою, в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1.

У відповідності до умов кредитного договору № ML 700/1006/2007 ОСОБА_1 зобов'язався у визначені строки здійснювати погашення частини кредиту, відсотків.

Згідно пояснень позивача та його представника за домовленістю між сторонами відповідачі повинні були сплачувати щомісячні платежі та погасити заборгованість за кредитним договором.

Як вбачається з виписки по рахунку, відкритому в АТ "ОТП Банк" (т. 1, а.с. 91-133) та доданих до матеріалів справи відповідачем копій квитанцій (т. 2, а.с. 9-26), в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML 700/1006/2007 відповідач ОСОБА_2 сплатив ПАТ "ОТП Банк" 4308,37 доларів США. Належних та допустимих доказів щодо сплати ОСОБА_2 інших платежів за кредитним договором до матеріалів справи не надано.

Решта платежів по кредитному договору за період з 24.01.2008 року по 21.06.2013 року, зокрема 24.01.2008 року, 25.02.2008 року, 24.03.2008 року, 24.04.2008 року , 26.05.2008 року, 24.06.2008 року, 24.07.2008 року, 26.08.2008 року, 24.09.2008 року, 24.10.2008 року 24.11.2008 року, 24.12.2008 року, 26.01.2009 року, 24.02.2009 року, 24.03.2009 року, 24.04.2009 року, 25.05.2009 року, 25.08.2009 року, 26.10.2009 року, 24.12.2009 року, 25.01.2010 року, 24.02.2010 року, 27.12.2010 року, 24.10.2011 року, 24.11.2011 року, 24.12.2011 року, 24.01.2012 року, 24.02.2012 року, 26.03.2012 року, 24.04.2012 року, 24.05.2012 року , 25.06.2012 року, 24.07.2012 року, 27.08.2012 року, 25.09.2012 року, 24.10.2012 року, 26.11.2012 року, 24.12.2012 року, 30.01.2013 року, 25.02.2013 року, 25.03.2013 року, 24.04.2013 року, 24.05.2013 року, 21.06.2013 року сплачені позивачем ОСОБА_1

Згідно з приписами частин 1, 2 та 3 ст. 1212 ЦК України, на підставі якої позивач просить стягнути з відповідача зазначену вище грошову суму, особа , яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом вказані нормі ЦК України передбачають можливість виникнення недоговірних майнових зобов'язань двох видів: 1) унаслідок безпідставного набуття майна за рахунок іншої особи; 2) унаслідок безпідставного збереження майна за рахунок іншої особи.

Зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна, по-друге, щоб набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи, по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна.

У ч. 2 ст. 1212 ЦК встановлюється правило, відповідно до якого виникнення зобов'язань з безпідставного набуття майна не обмежується поведінкою тільки потерпілого або набувача майна. Дане зобов'язання може виникнути у результаті дій третіх осіб або бути наслідком події.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про повернення позивачеві грошових коштів, сплачених ним за кредитним договором № ML 700/1006/2007, оскільки відповідачі набули право власності на квартиру АДРЕСА_2 за рахунок коштів позивача.

При цьому, суд вважає, що стягненню підлягають грошові кошти у грошовій одиниці гривні станом на момент вчинення таких платежів, а не на день пред'явлення позову, як просить позивач.

Зокрема, згідно виписки по рахунку, відкритому в АТ "ОТП Банк" (т. 1, а.с. 91-133), та копій квитанцій (т. 1, а.с. 13-14), ОСОБА_1 за кредитним договором № ML 700/1006/2007 сплачені наступні кошти: 24.01.2008 року 492,14 доларів США, що складає 2485,31грн., 25.02.2008 року 501,82 доларів США, що складає 2534,20грн., 24.03.2008 року 456,02 доларів США, що складає 2302,90грн., 24.04.2008 року 487,81 доларів США, що складає 2463,44грн., 26.05.2008 року 497,35 доларів США, що складає 2412,15грн., 24.06.2008 року 463,04 доларів США, що складає 2245,61грн., 24.07.2008 року 472,59 доларів США, що складає 2287,67грн., 26.08.2008 року 503,73 доларів США, що складає 2440,07грн., 24.09.2008 року 459 доларів США, що складає 2228,49грн., 24.10.2008 року 468,40 доларів США, що складає 2412,26грн., 24.11.2008 року 477,71доларів США, що складає 2948,28грн., 24.12.2008 року 529,61 доларів США, що складає 4213,05грн., 26.01.2009 року 581,94 доларів США, що складає 4480,94грн., 24.02.2009 року 505,58доларів США, що складає 3892,97грн., 24.03.2009 року 491,65 доларів США, що складає 3785,71грн., 24.04.2009 року 527 доларів США, що складає 4057,90грн., 25.05.2009 року 525,31 доларів США, що складає 4000,82грн., 25.08.2009 року 532,30 доларів США, що складає 4226,46грн., 26.10.2009 року 528,80 доларів США, що складає 4229,35грн., 24.12.2009 року 440,99 доларів США, що складає 3514,27грн., 25.01.2010 року 439,56 доларів США, що складає 3520,21грн., 24.02.2010 року 419,93 доларів США, що складає 3355,24грн., 27.12.2010 року 231,64 доларів США, що складає 1844,21грн., 24.10.2011 року 239, 52 доларів США, що складає 1910, 34 грн., 24.11.2011 року 248, 37 доларів США, що складає 1 984, 40 грн., 24.12.2011 року 246, 14 доларів США, що складає 1 966, 49 грн., 24.01.2012 року 234, 59 доларів США, що складає 1 874, 32 грн., 24.02.2012 року 239, 58 доларів США, що складає 1 913, 55 грн., 26.03.2012 року 238, 45 доларів США, що складає 1 904, 19 грн., 24.04.2012 року 231, 42 доларів США, що складає 1 848, 52 грн., 24.05.2012 року 149, 52 доларів США, що складає 1 195, 04 грн., 25.06.2012 року 154, 85 доларів США, що складає 1 237, 64 грн., 24.07.2012 року 145, 70 доларів США, що складає 1 164, 59 грн., 27.08.2012 року 159, 60 доларів США, що складає 1 275, 68 грн., 25.09.2012 року 141, 63 доларів США, що складає 1 132, 05 грн., 24.10.2012 року 147, 19 доларів США, що складає 1 176, 49 грн., 26.11.2012 року 155, 19 доларів США, що складає 1 240, 43 грн., 24.12.2012 року 153, 76 доларів США, що складає 1 229, 01 грн., 30.01.2013 року 162, 71 доларів США, що складає 1 300, 54 грн., 25.02.2013 року 170, 64 доларів США, що складає 1 363, 93 грн., 25.03.2013 року 156, 54 доларів США, що складає 1 251, 23 грн., 24.04.2013 року 163, 00 доларів США, що складає 1 302, 86 грн., 24.05.2013 року 163, 00 доларів США, що складає 1 302, 86 грн., 21.06.2013 року 169, 00 доларів США, що складає 1 350, 82 грн., а всього 102 806,49грн.

Таким чином, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сума платежів, вчинених ОСОБА_1 за кредитним договором № ML 700/1006/2007 за період з 24.01.2008 року по 21.06.2013 року у розмірі 102 806,49грн.

Визначаючи порядок стягнення, суд зазначає, що грошові кошти підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках (по 1/2 з кожного), оскільки згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.08.2012 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 08.11.2012 року спірна квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

При цьому пред'явлена до стягнення з відповідачів сума у розмірі 15744,90доларів США, зарахована банком в рахунок погашення кредиту 01.12.2010 року, стягненню з відповідачів не підлягає з огляду на наступне.

У судовому засіданні сторони не заперечували, що вказана сума виплачена страховою компанією як страхове відшкодування в зв'язку з настанням страхового випадку з позичальником ОСОБА_1

Так, 24.12.2007 року між ЗАТ "СК "Веско" та ОСОБА_6 укладено договір добровільного страхування майна та від нещасного випадку позичальника банку при банківському іпотечному кредитуванні (т. 1, а.с. 192-205), у відповідності до розділу 2 якого страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в межах страхової суми згідно з умовами цього договору. Предметом договору є майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані із життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи - страхувальника. Страховим ризиком при страхуванні від нещасного випадку позичальника є нещасний випадок, який може статися у виробництві та у побуті.

Згідно умов договору страхування від 24.12.2007 року страхувальник призначає вигодонабувачем за цим договором ЗАТ "ОТП Банк".

Відповідно до п. 3.6.2.1. договору страхова виплата здійснюється страховиком в межах страхової суми. Страхова сума, що має бути виплачена за договором, виплачується вигодонабувачу в рахунок погашення існуючої заборгованості страхувальника за кредитним договором, якщо інше не було письмово погоджено між сторонами та вигодонабувачем.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 2 ст.16 Закону України "Про страхування" передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про страхування" страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Таким чином, ст. 985 ЦК України та ст. 3 Закону України "Про страхування»" у страховому зобов'язанні передбачається два види третіх осіб :

- перший вид - це застраховані особи, під якими слід розуміти фізичних осіб, у житті яких можуть трапитися події, у разі настання яких виникає обов'язок страховика здійснити страхові виплати такому застрахованому або вигодонабувачу (наприклад, медичне страхування роботодавцем своїх працівників). Введення застрахованої особи до кола суб'єктів відносин страхування допускається лише за її згодою. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування ;

- другим видом є вигодонабувачі.

Із зазначеного вбачається, що договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього.

Згідно довідки АТ "ОТП Банк" вих. № 700-01-4/820 повідомлено, що 01.10.2010 року банком було здійснено дострокове погашення за кредитним договором № ML 700/1006/2007 за рахунок надходженнЯ страхового відшкодування в сумі 19585,45доларів США.

Таким чином, пред'явлена до стягнення сума у розмірі 15744,90доларів США, зарахована банком в рахунок погашення кредиту, сплачена не позивачем, а страховою компанією, позивач права на отримання цих коштів не мав, оскільки вигодонабувачем згідно договору страхування від 24.12.2007 року страхувальником призначено ЗАТ "ОТП Банк".

З урахуванням викладеного, підстави для стягнення з відповідачів 15744,90доларів США відсутні, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відносно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, код НОМЕР_3) грошові кошти у розмірі 102806 (сто дві тисячі вісімсот шість) грн. 49 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_2) на користь держави судовий збір у розмірі 1028 (одна тисяча двадцять вісім) грн. 06 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_7