справа № 198/785/16-ц
провадження № 2/0198/296/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2016 року Юрївський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Юрївка Юрївського району Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 31 січня 1998 року помер її батько, ОСОБА_6. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Олександрівка, вул. Кірова , буд. 70, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на будівлю, виданого 29 березня 1989 року виконавчим комітетом Павлоградської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області. За життя спадкодавець заповіту не складав.

На момент смерті ОСОБА_6 позивачка разом з ним проживала та була зареєстрована, фактично вступила у володіння та управління спадщиною, тому в силу чинного на час відкриття спадщини законодавства вважається такою, що прийняла спадщину.

ОСОБА_2 звернулась до органів нотаріату із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння. Однак, державний нотаріус Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області постановою від 08.09.2016 року відмовив у вчиненні зазначеної нотаріальної дії з тих підстав, що відсутній документ, який підтверджує право власності спадкодавця на будинок.

Таким чином, на даний час позивачка не може оформити свої спадкові права на домоволодіння після смерті ОСОБА_6, в звязку з чим змушена звернутись до суду з позовом про визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Олександрівка, вул. Вишнева (Кірова), буд. 70.

Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявися, надав суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, надали суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечували.

Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивачки обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити.

Судом встановлено, що 31 січня 1998 року помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 136657, виданого ОСОБА_3 сільскою радою Юрївського району Дніпропетровської області 02.02.1998 року (а.с. 11).

Відповідно до п.п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. До правовідносин, що виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року, застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 помер 31.01.1998 року, до спадкових правовідносин, що виникли після його смерті, підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року.

За положеннями ст.ст. 524-526 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у вигляді будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Олександрівка, вул. Кірова, буд. 70. Право власності на вказане майно зареєстровано за спадкодавцем на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29 березня 1989 року виконавчим комітетом Павлоградської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 31.08.2016 року (а. с. 25).

Відповідно до Рішення ОСОБА_3 сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області "Про перейменування вулиць населених пунктів ОСОБА_3 сільської ради" від 16 грудня 2015 року № 15-3/VII назву вулиці "Кірова" змінено на "Вишнева" (а.с. 15).

За нормами ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв, при цьому визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Зі свідоцтва про народження серії ІІ-КИ № 268268, виданого ОСОБА_3 сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області 26 грудня 1975 року, та свідоцтва про укладення шлюбу серії 1 -КИ № 288086, виданого ОСОБА_3 сільською радою Юрївського району Дніпропетровської області 06 травня 1995 року, встановлено, що ОСОБА_2 являється донькою ОСОБА_6, тому має право на спадкування в першу чергу (а.с.12,13).

Крім того, позивачка на час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою № 687, виданою виконкомом ОСОБА_3 сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області 13.09.2016 року (а.с. 14).

Отже, ОСОБА_2 фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, тому в силу вищезазначених норм права вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6

З матеріалів витребуваної судом спадкової справи № 79/1998 виходить, що крім позивачки право на прийняття спадщини мали діти померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які подали до державної нотаріальної контори відповідні заяви у строк, встановлений чинним на той час законодавством (а.с. 35-56).

За положеннями ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, могли одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, ЦК УРСР 1963 року не встановлював строк, протягом якого спадкоємці зобовязані були одержати свідоцтво про право на спадщину, а також наслідки неотримання ними вказаного документа.

Як встановлено судом, ні позивачка, ні інші спадкоємці до набрання чинності ЦК України 2004 року не зверталась до органів нотаріату з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок.

В силу п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

08.09.2016 року позивачка звернулась до Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. Однак, у звязку з тим, що оригінал правовстановлюючого документу, який підтверджує його належність спадкодавцю, втрачений, державний нотаріус постановою відмовив ОСОБА_2 у вчиненні зазначеної нотаріальної дії (а.с. 17).

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5).

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Отже, зазначена постанова державного нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів.

Також, судом встановлено, що позивачка подавала оголошення в засобах масової інформації про втрату оригінала свідоцтва про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Олександрівка, вул. Кірова , буд. 70, про що свідчить газета "ТН-Експрес" № 51 від 15.12.2016 року (а.с. 59).

Одночасно суд відмічає, що відсутність у позивачки правовстановлюючого документу, який би підтверджував факт належності спадкодавцю права власності на житловий будинок є обставиною, що унеможливила оформлення права на спадщину за законом в нотаріальному порядку.

За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позивачка є спадкоємицею першої черги за законом, інші спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заперечують проти визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок в цілому, відсутність правовстановлюючого документа позбавляє ОСОБА_2 можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на житловий будинок загальною площею 64,0 кв. м, житловою площею 31,8 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Олександрівка, вул. Вишнева (Кірова) , буд. 70.

Керуючись ст. ст. 524-526, 529, 548, 549, 560 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 392, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 209, 212-215, 218, 294ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на житловий будинок загальною площею 64,0 кв. м, житловою площею 31,8 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Олександрівка, вул. Вишнева (Кірова) , буд. 70, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 31 січня 1998 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Юрївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.О.Гайдар