АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3779/16 Справа № 206/1281/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Румянцев О. П. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору б/н від 13 жовтня 2006 року, укладеного між банком та відповідачем, ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. У разі зміни кредитного ліміту, ПАТ КБ «ПриватБанк» керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2015 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість у розмірі 28749,29 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 6117,19 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом - 20786,90 грн., а також, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1345,20 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 28749,29, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Положеннями ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» разом із позовною заявою надав дублікат заяви про видачу кредитної картки від 30 жовтня 2006 року, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту.

У зв'язку з тим, що будь-яких інших доказів щодо наявності між позивачем та відповідачем договірних кредитних правовідносин надано не було, суд відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за недоведеністю факту отримання ОСОБА_2 кредиту, оскільки наданий банком дублікат заяви не містить підпису відповідача.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності факту отримання ОСОБА_2 кредиту, оскільки дублікат заяви про видачу кредитної картки від 30 жовтня 2006 року не містить підпису відповідача. Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, також не містять будь-яких підписів ОСОБА_2 про обізнаність або ознайомленість із ними.

Щодо посилань ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на те, що відсутність підпису на дублікаті заяви про видачу кредитної картки не є предметом даного спору і, в разі не згоди ОСОБА_2, є підставою для звернення до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, то вони не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки при вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", положеннями якої передбачено, що якщо сторона посилається на нікчемність правочину на захист своїх інтересів, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності такого правочину, а повинен дати оцінку таким доводам сторони у справі.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім того, пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", роз'яснено, що згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відсутність підпису відповідача на дублікаті заяви про видачу кредитної картки від 30 жовтня 2006 року дає підстави для сумніву щодо наявності кредитних правовідносин між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», які на думку позивача, у разі не згоди боржника, повинні бути оскаржені шляхом визнання кредитного договору недійсним, і тільки в такому випадку прийматися судом до уваги в якості заперечень при ухваленні рішення.

Також, ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі зазначає, що для правильного вирішення спору, судом першої інстанції повинен був дослідити розрахунок заборгованості, яким відображено сплату щомісячних платежів по кредиту.

Однак, з даним твердженням позивача не можна погодитися, оскільки наданий банком розрахунок заборгованості, окрім прізвища та ініціалів відповідача, не містить інших доказів щодо отримання та погашення даного кредиту саме ОСОБА_2, а згідно до діючого законодавства кожна сторона повинна надати до суду докази, як на підтвердження своїх вимог так і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

А тому, керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова