Справа № 344/8818/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2207/2016
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Максюта І.О., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника: банку Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з вищевказаним позовом, і зазначало, що зобовязання приватного акціонерного товарситва «Зірниця» за Генеральною угодою про авалювання векселів №9-004-55 від 30 березня 2010 року були забезпечені іпотекою за договром іпотеки від 30 березня 2010 року укладеного між позивачем як іпотекодержателем та майновим поручителем ПрАТ «Зірниця» і ОСОБА_7 як іпотекодавцем. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №184. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2013 року у справі №0907/8092/2012 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за генеральною угодою про авалювання векселів №9-004-55 від 30.03.2010 року укладеною між ПАТ «Приватбанк» та ЗАТ «Зірниця» і ОСОБА_7 в розмірі 481 033 гривень 70 копійок, звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки згідно Договору іпотеки від 30.03.10 р. 07 чернвя 2014 року іптекодавець ОСОБА_7 померла. Згідно відповіді Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 06 лютого 2015 року №457/0214 спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались. За даними, які містяться у довідці №02-02/1100 щодо виписки з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї від 20 березня 2015 року, з покійною ОСОБА_7 постійно проживали на час відкриття спадщини ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Посилаючись на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_3 набули статус іпотекодавців за договором іпотеки, оскільки є спадкоємцями першої черги, просив в рахунок погашення заборгованості приватного акціонерного товариства «Зірниця» перед Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» за генеральною угодою про авалювання векселів №9-004-55 від 30 березня 2010 року в розмірі 615198,60 грн. (станом на 16 травня 2013 року), що складається з: 366191,28 грн. - заборгованість за кредитом, 249007,32 грн. - пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 30 березня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за №184, укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_7 та визнати право власності Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на предмет іпотеки:

-двохкімнатну квартиру під номером 3, загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м., яка належить ОСОБА_7 на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Угорницькою сільською радою зано-Франківської міської ради 10.02.2010 року згідно рішення виконавчого комітету №4 від 29.01.2010 року, зареєстрованого Івано-Франківським обласним Бюро Технічної Інвентаризації (ОБТІ) 10.02.2010 р. за номером запису 905 в реєстровій книзі 5, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно - за реєстровим номером 29664039, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Івано-Франківським обласним Бюро Технічної Інвентаризації (ОБТІ) 10.02.2010 року за -номером 25284178, Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Івано- Франківським ОБТІ 24.03.2010 року за номером 25667012, з усіма приналежностями, - яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4;

- однокімнатну квартиру під номером 87, загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м. Квартира належитьОСОБА_7 на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Угорницькою сільською радою Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області 10.02.2010 року згідно рішення виконавчого комітету № 4 від 29.01.2010 року, зареєстрованого Івано- Франківським обласним Бюро Технічної Інвентаризації (ОБТІ) 10.02.2010 р. за номером запису 905 в реєстровій книзі 5, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно - за реєстровим номером 29664344, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Івано-Франківським обласним Бюро Технічної Інвентаризації (ОБТІ) 10.02.2010 року за номером 25284186, Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Івано-Франківським ОБТІ 24.03.2010 року за номером 15667290, з усіма приналежностями, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5,

- трикімнатну квартиру під номером 85, загальною площею 84,7 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м. Квартира належить ОСОБА_7 на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Угорницькою сільською радою Івано-Франківської міської ради Івано-Франкіської області 10.02.2010 току згідно рішення виконавчого комітету № 4 від 29.01.2010 року, зареєстрованого Івано- Франківським обласним Бюро Технічної Інвентаризації (ОБТІ) 10.02.2010 р. за номером запису 905 в реєстровій книзі 5, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме чайно - за реєстровим номером 29664175, що підтверджується Витягом про реєстрацію ззрава власності на нерухоме майно, виданим Івано-Франківським обласним Бюро Техні¬чної Інвентаризації (ОБТІ) 10.02.2010 року за номером 25284173, Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Івано-Франківським ОБТІ 24.03.2010 року за номе- гюм 25667442, з усіма приналежностями, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням представник ПАТ КБ «Приватбанк» Сокуренко Н. В. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 є її діти, оскільки вони проживали з померлою на час відкриття спадщини і не подали в передбачений законом строк заяви про відмову від спадщини. За змістом ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Вказує, що рішення Івано-Франківського міського суду від 20 серпня 2013 року по справі №0907/8092/2012 до сьогодні не виконано, предмет іпотеки не був проданий ПАТ КБ « Приватбанк» будь-якій особі покупцю, заборгованість ПрАТ «Зірниця» перед ПАТ КБ «Приват банк» не погашена, права ПАТ КБ «Првиват банк» як іпотекодаржателя за договором іпотеки не забезпечені. Згідно ст.23 Закону України «Про іпотеку», ст.1268 ЦК України спадкоємці набули статус іпотекодавців за договором іпотеки, а тому ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом подання позову до цих осіб про визнання права власності на предмет іпотеки.

У судовому засіданні представник представник ПАТ КБ «Приватбанк» підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, хоч у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, що відповідно ч.2ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 серпня 2013 року у справі №0907/8092/2012 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за генеральною угодою про авалювання векселів №9-004-55 від 30.03.10р., укладеною між ПАТ «ПриватБанк» та ЗАТ «Зірниця», ОСОБА_7, в розмірі 481 033 гривень 70 копійок, що підлягають сплаті з вартості предмета іпотеки, звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки згідно Договору іпотеки від 30.03.10 р., укладеними між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_7, посвідченим нотаріально за № 184 приватним нотаріусом ІФМНО Кучак Н.В., а саме:

- двокімнатну квартиру під номером 3, загальною площею52,2 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., квартира належить ОСОБА_7 (ідентифікаційний № НОМЕР_1) на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Угорницькою сільською радою Івано-Франківської міської ради 10.02.2010 року згідно рішення виконавчого комітету №4 від 29.01.2010 року, майно передано в іпотеку з усіма його приналежностями і знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 шляхом продажу вказаних предметів іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_7 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу;

- однокімнатну квартиру під номером 87, загальною площею 40,3 кв.м. житловою площею 16,6 кв.м., квартира належить ОСОБА_7 (ідентифікаційний № НОМЕР_1) на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Угорницькою сільською радою Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області 10.02.2010 року згідно рішення виконавчого комітету № 4 від 29.01.2010 року. Майно передано в іпотеку разом з усіма його приналежностями і знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 шляхом продажу вказаних предметів іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_7 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

- трикімнатна квартира під номером 85 загальною площею 84,7 кв.м. житловою площею 50,4 кв.м. квартира належить ОСОБА_7 (ідентифікаційний № НОМЕР_1) на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Угорницькою сільською радою Івано-Франківської міської ради Івано-Франкіської області 10.02.2010 року згідно рішення виконавчого комітету № 4 від 29.01.2010 року. Майно передано в іпотеку з усіма його при належностями і знаходяться за адресою : АДРЕСА_6 шляхом продажу вказаних предметів іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_7 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Згідно даних, які містяться листі Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 13 травня 2016 року №1560/02-14 ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.130).

За змістом виписки з будинкової книги про реєстрацію та склад сім'ї від 20 березня 2015 року на час смерті разом із спадкодавцем по АДРЕСА_7 проживали сини спадкодавця ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які станом на 13 травня 2016 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися (а.с.35,130).

Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спадкоємцями ОСОБА_7 і на підставі положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» для них є дійсною іпотека відповідного нерухомого майна. Зазначена обставина, за висновком суду, свідчить про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є належними відповідачами в даній цивільній справі. Суд вважає необґрунтованими посилання позивача в позовній заяві на положення частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї, оскільки відповідно до чинного спадкового законодавства України кожна особа самостійно та на власний розсуд реалізовує надані їй спадкові права, і відмова спадкоємця від спадщини може бути виражена як у письмовій формі, так і у формі не вчинення жодних дій, спрямованих на прийняття спадщини. Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства в порядку спадкування право власності виникає з моменту державної реєстрації права власності за спадкоємцем (в порядку та на підставі статей 1297-1298 Цивільного кодексу України), а не автоматично на підставі частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України.

З висновком суду погодитись не можна з таких підстав.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною третьою статті 23 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання

основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, за змістом статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у статтях 12, 33 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна,

але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогоюпропогашення заборгованості спадкодавця. За таких обставин, судом першої інстанції норми статей 1268, 1296, 1297 ЦК України витлумачені неправильно.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, забезпечених іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, положеннями частини другої статті 16 ЦК України, частиною третьою статті 33, статтю 36, частиною першою статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення. Крім того, зазначений спосіб захисту прав іпотекодержателя передбачений умовами іпотечного договору від 24 грудня 2007 року.

У ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Установлено, що в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за генеральною угодою про авалювання векселів №9-004-55 від 30 березня 2010 року у розмірі 500 тис. грн. укладеної між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та приватним акціонерним товариством «Зірниця», 30 березня 2010 року Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки згідно якого іпотекодавець передала банку як іпотекодержателю вищевказані три квартири загальною вартістю 655582 грн.21 коп., що підтверджується копією договору про іпотеку (а.с.19-28).

Пунктом 18.8.3 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки.

В пункті 29 вищезазначеного договору від 30 березня 2010 року зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця.

Разом з тим, представником ПАТ КБ «Приватбанк» суду першої та апеляційної інстанції не подано доказів про наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, та доказів про письмове повідомлення іпотекодавця про позасудове врегулювання даного спору.

Крім цього, представником банку суду не подано копії генеральної угоди про авалювання векселів №9-004-55 від 30 березня 2010 року у розмірі 500 тис.грн. укладеної між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та приватним акціонерним товариством «Зірниця» від 30 березня 2010 року, графіку погашення заборгованості за генеральною угодою про авалювання векселів, які б підтверджували заборгованість за такою угодою.

Також визначаючи заборгованість за генеральною угодою про авалювання векселів №9-004-55 від 30 березня 2010 року у розмірі розмірі 615198,60 грн., позивач ставить питання про визнання права власності на іпотечне майно загальною вартістю 655582 грн.21 коп., що є неспівмірним вказаній заборгованості.

За правилами п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав встановлених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Сокуренко Наталії Вікторівни задовольнити частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2016 року в даній справі скасувати.

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 615198 грн. 60 коп. шляхом взнання права власності на предмет іпотеки вартістю 655582 грн. 21 коп. за недоведеністю позовних вимог.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д.Фединяк І.О. Максюта

Р.Й.Матківський