АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/7558/14-ц 22-ц/774/2284/К/16
Справа № 216/7558/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/2284/К/16 суддя Бондарєва О.І.
Категорія - 27 ( ІV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П..

суддів - Барильської А.П., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання поруки такою, що припинена.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 04.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 1/294-МК, відповідно до умов якого (з урахуванням наступних змін та доповнень), останній надано кредит в сумі 1 089 176,73 грн. на строк до 04.09.2018 року. У забезпечення виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, з кожним окремо, укладені договори поруки. У звязку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань станом на 17.07.2014 року утворилась заборгованість в сумі 1 721 866,33 грн., яка складається з наступного: 1 060 197,26 грн. заборгованість за кредитом, 285 706,66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 293 730,68 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафні санкції: 250,00 грн. штраф (фіксована складова), 81 981,73 грн. штраф (процентна складова).

Уточнивши позовні вимоги, позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 1050 ЦК України щодо права кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитом у розмірі 1 721 866,33 грн. та судові витрати у розмірі 3 654,00 грн.

У лютому 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договорів поруки припиненими, посилаючись на те, що вони є поручителями по кредитному договору №1/294-МК, укладеному 04.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3

Зважаючи на відсутність у договорах поруки терміну дії поруки та на правові висновки Верховного Суду України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з моменту настання виконання зобовязання не предявить вимоги до поручителя, просили суд визнати поруку такою, що припинена.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 жовтня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитною угодою №1/294-МК від 04.09.2008 року, яка станом на 17.07.2014 року, складає 1 721 866 (один мільйон сімсот двадцять одна тисяча вісімсот шістдесят шість) грн. 33 коп., з яких; заборгованість за кредитом 1 060 197,26 грн., заборгованість за відсотками 285 706,66 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань - 293 730,68 грн., штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 81 981,73 грн., а також судовий збір у розмірі 3 654 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги Ольшевського О.М., Ольшевського С.О. до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання поруки такою, що припинена, задоволено.

Визнано поруку ОСОБА_4 за Договором поруки №1/294-МК/2 від 04.09.2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4, - припиненою.

Визнано поруку ОСОБА_5 за Договором поруки №1/294-МК/3 від 04.09.2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5, - припиненою.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та задоволення зустрічних позовних вимог, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання поруки такою, що припинена.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а також не враховано, що між сторонами укладалися додаткові угоди, як до кредитного договору, так і до договорів поруки, якими збільшено строк позовної давності до 15 років. Термін повернення кредиту не закінчився, а тому відсутні підстави вважати, що порука припинилася.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обгрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині вимог про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є поручителями, та задовольняючи зустрічні позовні вимоги останніх про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції виходив з того, що порука припинилася, оскільки, вимогу до поручителів предявлено поза шестимісячним строком від дня настання виконання зобовязань щодо погашення кредиту та щодо сплати щомісячних страхових платежів.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, у звязку з чим колегія суддів скасовує рішення суду на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитну угоду № 1/294-МК, за умовами якої банк зобовязався надати позичальнику кредит в розмірі 140 000,00 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 18% річних.

Відповідно до п. 1.3. кредитної угоди датою остаточного повернення кредиту є 04.09.2018 року (а.с. 9-13).

Відповідно до Договору про видачу траншу №1/294-МК/1 від 08 вересня 2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3, банк надав останній кредит в розмірі 140 000,00 доларів США на умовах, погоджених сторонами у Кредитній угоді № 1/294-МК від 04 вересня 2008 року (а.с. 14-18).

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором, 04 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 1/294-МК/2, за умовами якого останній поручився солідарно з ОСОБА_3 у повному обсязі відповідати за виконання її зобовязань за кредитним договором (а.с. 19 - зворот).

04 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 1/294-МК/3, за умовами якого останній поручився солідарно з ОСОБА_3 у повному обсязі відповідати за виконання її зобовязань за кредитним договором (а.с. 19).

26 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору № 1/294-МК від 04 вересня 2008 року, яким погоджено, що заборгованість за цим Договором станом на 26 жовтня 2012 року становить 158 492,65 доларів США (із яких: поточна заборгованість за кредитом 37 903,62 долари США, прострочена заборгованість за кредитом 53 527,47 доларів США, поточна заборгованість за відсотками 304,74 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками 49 752,34 долари США, пеня 17 004,48 доларів США) та змінено валюту кредиту з доларів США на гривню (зміна валюти здійснена за комерційним курсом гривні до долару США на дату укладення цього Договору 8,195 грн. за один долар США), у звязку з чим заборгованість ОСОБА_3 становить 1 298 847,27 грн., із яких: поточна заборгованість за кредитом 310 620,17 грн., прострочена заборгованість за кредитом 438 657,62 грн., поточна заборгованість за відсотками 2 497,34 грн., прострочена заборгованість за відсотками 407 720,43 грн., пеня 139 351,71 грн. При цьому, сторони зменшили заборгованість в частині плати за користування кредитом з моменту надання кредиту до дати підписання цього Додаткового договору на 211 990,22 грн. (відсотки 72 638,51 грн., пеня 139 351,71 грн.) (а.с. 98).

26 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено Додатковий договір №2 до Кредитної угоди № 1/294-МК від 04 вересня 2008 року, згідно якого ліміт кредитного договору визначено у розмірі 1 165 396,70 грн. (у тому числі 1 086 857,05 грн. на реконструктуризацію заборгованості та 23 196,80 грн. на сплату страхових платежів) зі сплатою за користування кредитними коштами 21% річних з терміном повернення згідно з Графіком зменшення поточного кредиту, викладеним у Додатку №2 до цього Договору (а.с. 99-102).

26 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено Додаткову угоду до Договору поруки №1/294-МК від 04.09.2008 року, а з ОСОБА_4 - Додаткову угоду до Договору поруки №1/294-МК/2 від 04.09.2008 року, за умовами яких останні поручилися солідарно з ОСОБА_3 у повному обсязі відповідати за виконання її зобовязань за кредитним договором від 04.09.2008 року №1/294-МК, згідно якого Банк надав ОСОБА_3 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 1 165 396,70 грн., а ОСОБА_3 зобовязалася повернути кредит в строк до 25 жовтня 2022 року, згідно з Графіком зменшення поточного кредиту, зазначеним у Додатку №2 до Кредитного договору, зі сплатою за користуання кредитом 21% річних, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати пеню у розмірі 0,117% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожний день прострочки в дату сплати процентів, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі (а.с. 96, 97).

Унаслідок невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором, 01.09.2014 року за вихідним №30.1.0.0/2-046 ПАТ КБ «ПриватБанк» направило позичальнику ОСОБА_3 та поручителям ОСОБА_4, ОСОБА_5 повідомлення про наявність заборгованості та, у випадку її несплати протягом пяти днів з дати отримання повідомлення, на підставі ст. 1050 ЦК України вимагав поверненя кредиту в повному обсязі, а також нарахованих процентів та штрафних санкцій (а.с. 6, 7-8).

Вимоги банку відповідачами не виконані та станом на 17.07.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1 721 866 (один мільйон сімсот двадцять одна тисяча вісімсот шістдесят шість) грн. 33 коп., з яких; заборгованість за кредитом 1 060 197,26 грн., заборгованість за відсотками 285 706,66 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань - 293 730,68 грн., штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 81 981,73 грн. (а.с. 6).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

В Кредитному договорі № 1/294-МК від 04 вересня 2008 року, з наступними змінами, сторони погодили, що погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку зменшення поточного ліміту (а.с. 99-102, 83-84), з поверненням кредиту у повному обсязі в строк до 25 жовтня 2022 року.

01 вересня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст. 1050 ЦК України змінив термін виконання зобовязань, предявивши до боржника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5 вимогу про дострокове повернення крелдиту у повному обсязі.

Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями, а повернення кредиту у повному обсязі у строк не пізніше 25 жовтня 2022 року, однак ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив термін виконання зобовязань на 01 вересня 2014 року.

При цьому, строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252- 255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору № 1/294-МК від 04 вересня 2008 року, яким погоджено, що заборгованість за цим Договором станом на 26 жовтня 2012 року становить 1 298 847,27 грн., із яких: поточна заборгованість за кредитом 310 620,17 грн., прострочена заборгованість за кредитом 438 657,62 грн., поточна заборгованість за відсотками 2 497,34 грн., прострочена заборгованість за відсотками 407 720,43 грн., пеня 139 351,71 грн. При цьому, сторони зменшили заборгованість в частині плати за користування кредитом з моменту надання кредиту до дати підписання цього Додаткового договору на 211 990,22 грн. (відсотки 72 638,51 грн., пеня 139 351,71 грн.) (а.с. 98).

Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж відповідачем ОСОБА_3 здійснений 29 жовтня 2013 року й більше жодних виплат на погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 не вчиняла (а.с. 5-зворот).

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» вже у листопаді 2013 року було достеменно відомо про порушення його прав, а тому саме з цього часу починається перебіг позовної давності щодо стягнення заборгованості по щомісячним платежам.

У звязку з порушенням ОСОБА_3 умов кредитного договору щодо повернення кредиту, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором.

Отже, предявивши 01 вересня 2014 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені (а.с. 6-зворот), кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника про повне погашення заборгованості за кредитом протягом пятнадцяти років (п. 6.8. Кредитного договору № 1/294-МК від 04 вересня 2008 року, з наступними змінами а.с. 101- зворот).

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові №6-990цс15 від 27.01.2016 року, ухваленою за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, які мають враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Враховуючи те, що з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду у жовтні 2014 року, тобто в межах позовної давності, встановленої договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення заяви відповідача ОСОБА_3 про застосування позовної давності.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано наступне.

Забезпечення виконання зобовязання здійснюється шляхом встановлення спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, гарантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. Дані види забезпечення виконання зобовязання визначені нормами ст. 546 ЦК України.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобовязання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.ст. 553,554 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. ОСОБА_6 поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки.

Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців або погодженого сторонами строку дії поруки з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 25 жовтня 2022 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з Графіком зменшення поточного ліміту.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

ОСОБА_6 виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки, відповідно до статті 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено погашення заборгованості черговими щомісячними платежами, а за договорами поруки відповідальність поручителів встановлена в тому ж обсязі, який передбачено кредитним договором для позичальника, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно Додатку №1-2 до Договору про іпотечний кредит № 821/1 від 12 березня 2008 року починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку для предявлення вимог до поручителів.

У разі предявлення кредитором вимог до поручителів після спливу строку встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України (тобто більше ніж через шість місяців або іншого строку погодженого сторонами при укладенні договору поруки) після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, а ні договори поруки № 1/294-МК/2 та №1/294-МК/3 , від 04 вересня 2008 року (а.с. 19), а ні Додаткові угоди до них від 26 жовтня 2012 року (а.с. 20,21), не містять строку дії поруки. Натомість у пункті 4.1. Додаткової угоди від 26 жовтня 2012 року до Договору поруки №1/294-МК від 04.09.2008 року та Додаткової угоди від 26 жовтня 2012 року до Договору поруки №1/294-МК/2 від 04.09.2008 року зазначено, що договори поруки діють до повного виконання зобовязання за кредитним договором (а.с. 96,97).

Оскільки, з договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів поруки (п. 4.1.) про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України.

У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений строком повного погашення кредиту є 25 жовтня 2022 року.

Однак, предявивши 01 вересня 2014 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителів - протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Також колегія суддів звертає увагу й на те, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Як вже зазначено вище, у звязку з порушенням боржником ОСОБА_3 виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши 01 вересня 2014 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів.

Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, був зобовязаний предявити позов до поручителів, тобто до 01 квітня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позов до боржника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5 предявлено у жовтні 2014 року (а.с. 2), тобто в межах строку дії поруки.

При цьому, не може бути стягнуто з поручителів заборгованість за кредитом, яка виникла поза межами чинності поруки, тобто за межами шести місяців, які передували зверненню ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з даним позовом, тобто порука ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є припиненою щодо щомісячних зобовязань (а також нарахованих щодо них штрафних санкцій та інших платежів) за період по квітень 2014 року включно.

З огляду на вищевикладене, що повністю узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-3цс13, від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14 та 6-125цс14, від 21 січня 2015 року № 6-190цс14 та від 27 січня 2016 року № 6-990цс15, які в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить норму права, про перегляд якої йдеться, та для всіх судів України, колегія суддів приходить до висновку про солідарне стягнення з боржника та поручителів заборгованості за кредитним договором у межах строку дії поруки щодо кожного щомісячного платежу окремо за період з 05 травня 2014 року, яка виникла станом на 17 липня 2014 року, згідно з розрахунком позивача, який відповідачами не спростовано.

Вирішуючи питання щодо порядку солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителів колегія суддів виходить з того, що правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто зі змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобовязання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч.3 ст. 554 ЦК України). Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителя відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобовязання, але в цьому випадку ч.3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може. Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, оскільки не можна вважати поруку їхньою спільною. За таких обставин кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобовязання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

З огляду на укладення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 окремих договорів поруки, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за період з 05 травня 2014 року по 17 липня 2014 рокуу солідарному порядку з ОСОБА_3 та окремо з кожним з поручителів (ОСОБА_4 та ОСОБА_5О.) у розмірі 1 449 656,41 грн., із яких заборгованість по кредиту - 1 035 516,58 грн., заборгованість по відсоткам 43 937,91 грн., пеня - 24 139,99 грн. Заборгованість станом 05 травня 2014 року у розмірі 272 209,92 грн., із яких заборгованість по кредиту - 24 680,68 грн., заборгованість по відсоткам 241 768,77 грн., пеня - 5 760,47 грн., підлягає стягненню лише з боржника ОСОБА_3, як така, щодо якої припинена порука ОСОБА_4 та ОСОБА_5

На підставі вищевикладеного, колегія суддів частково задовольняє позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягує на його користь заборгованість за кредитним договором № 1/294-МК від 04 вересня 2008 року станом 05 травня 2014 року у розмірі 272 209,92 грн. з ОСОБА_3, а за період з 05 травня 2014 року по 17 липня 2014 року у розмірі 1 449 656,41 грн. солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5

На підставі вищевикладеного, колегія суддів відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання поруки такою, що припинена.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, понесені ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 3654,00 грн. ( а.с. 1) та за подання апеляційної скарги у розмірі 4 555,32 грн. (150), а всього 8 209,32 грн., підлягають стягненню з відповідачів по 2 726,44 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 1/294-МК від 04 вересня 2008 року станом 05 травня 2014 року у розмірі 272 209 (двісті сімдесят дві тисячі двісті девять) гривень 92 (девяносто дві) копійки, із яких заборгованість по кредиту - 24 680,68 грн., заборгованість по відсоткам 241 768,77 грн., пеня - 5 760,47 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 1/294-МК від 04 вересня 2008 року станом за період з 05 травня 2014 року по 17 липня 2014 року у розмірі 1 449 656 (один мільйон чотириста сорок девять тисяч шістьсот пятдесят шість) гривень 41 (сорок одна) копійка, із яких заборгованість по кредиту - 1 035 516,58 грн., заборгованість по відсоткам 43 937,91 грн., пеня - 24 139,99 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання поруки такою, що припинена, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати понесені на сплату судового збору у розмірі по 2 726 (дві тисячі сімсот двадцять шість) гривень 44 (сорок чотири) копійки з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: