Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 318/2370/15Головуючий у 1-й інстанції Петров В.В.
Пр. № 22-ц/778/3679/16Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Кочеткової І.В.

за участі секретаря Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 24 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Дніпровської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області про визнання заповіту недійсним, визнання рішень органу місцевого самоврядування недійсними, визнання свідоцтв на право власності недійсними, визнання права власності, за участю третіх осіб: Василівської державної нотаріальної контори, відділу Держземагенства у м. Енергодар, реєстраційної служби Кам'янсько-Дніпровської РДА Запорізької області

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив:

- визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, який складено 02.03.2005 року Дніпровською сільрадою,

- визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Дніпровської сільради №6-34 від 26.06.2001 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1,

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 видане Дніпровською сільрадою 21.11.2011 р. на житловий будинок та прибудинкові споруди по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5,

- визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю розміром 0,44 га видане ОСОБА_5 25.12.1994 р. за № 5-26,

- визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,44 га яка розташована на території Дніпровської сільради Кам'янсько-Дніпровського району в АДРЕСА_1, ? частину земельної ділянки площею 3,48 га на території Дніпровської сільради.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що він син ОСОБА_6 і ОСОБА_7 У власності його батька перебував житловий будинок АДРЕСА_1. У 1978 році батько позивач виїхав, написавши заяву про переведення на ОСОБА_2 ? частини домоволодіння. 27.09.1991 року мати позивача вийшла заміж за відповідача у справі. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,44 га на території Дніпровської сільради , земельної ділянки площею 3,48 га на території Дніпровської сільради Кам'янсько-Дніпровського району. 02.03.2005 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно з яким заповідала все майно останньому чоловікові ОСОБА_3 після її смерті позивач та відповідач зверталися до нотаріальних органів із заявами про прийняття спадщини. На підставі рішення Дніпровської сільради позивачу мало належати ? частина житлового будинку. Лише після смерті матері він дізнався, що весь будинок було зареєстровано на її ім'я. 26.06.2001 року рішенням Дніпровської сільради в порушення раніше прийнятого рішення незаконно визнано право власності ОСОБА_5 на весь будинок і 21.11.2001 року видано відповідне свідоцтво. Позивач вважає, що ? частина будинку належить йому на праві власності на підставі протоколу засідання виконкому Дніпровської сільради №22 від 11.09.1979 року, складеного за заявою батька, а інша належить йому на праві спадкування за законом за померлим батьком ОСОБА_6 рішення виконкому Дніпровської сільради про оформлення будинку на ім'я ОСОБА_5 мають бути визнані незаконними та підлягають скасуванню, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно та заповіт є недійсним. Що стосується земельного паю, крім позивача і ОСОБА_3 інших спадкоємців першої черги за законом немає. Оскільки позивач непрацездатний (інвалід другої групи), тому вважає, що його частка автоматично має збільшитися. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача, тому позивач звернувся до нотаріальної контори.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 24 червня 2016 року (т.с. 1 а.с. 183-186) позов позивача у цій справі залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 та інші особи, які беруть участь у цій справі, окрім позивача ОСОБА_2, із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 192-200) просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольнити його заявлені позовні вимоги у цій справі у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача відкрито (т.с. 1 а.с. 210), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 212).

Відповідач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_8 поштою подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (т.с. 1 а.с. 221-224).

У судовому засіданні 28 вересня 2016 року апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті, заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, досліджено матеріали справи та оголошено перерву у зв'язку із витребуванням ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 241) в порядку задоволення клопотання представника позивача на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України у Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області у строк до 28 жовтня 2016 року для долучення до матеріалів цієї справи фотокопію всієї спадкової справи: №326/2010 року, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, була заведена Дніпроруднінською державною нотаріальною конторою Запорізької області; та яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 22 листопада 2016 року, не відбувся, оскільки нотаріальною конторою фотокопії спадкових справ не були надані, про причини невиконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду останній нотаріальною конторою не повідомлений. Ухвалою апеляційного суду від 22 листопада 2016 року (т.с. 2 а.с. 5) повторно витребувано вищезазначені фотокопії спадкових справ у нотаріальної контори у строк до 20 грудня 2016 року.

06 грудня 2016 року нотаріальна контора надала апеляційному суду фотокопії спадкових справ: № 326/2010 року, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, була заведена Дніпроруднінською державною нотаріальною конторою Запорізької області; та яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 (т.с. 2 а.с. 20- 86).

У судове засідання 20 грудня 2016 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 7-8, 11-15) всі особи, особи, які беруть участь у справі, окрім позивача ОСОБА_2, представника останнього - ОСОБА_9 та відповідача ОСОБА_3, який не заперечував проти розгляду цієї справи за відсутністю його представника - ОСОБА_8, не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Третя особа Реєстраційна служба Кам'янсько-Дніпровської РДА Запорізької області про причини неявки свого представника апеляційний суд не повідомила, відповідач Дніпровська сільська рада Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області та третя особа Василівська державна нотаріальна контора, відділ Держземагенства (Держгеокадастру) м. Енергодар подали апеляційному суду заяви (т.с. 1 а.с. 16-19), в яких просили розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності їх представників.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у цій справі, та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила клопотання відповідача та третіх осіб задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому за відсутністю всіх всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у цій справі за присутністю позивача ОСОБА_2, представника останнього - ОСОБА_9 та відповідача ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши фотокопії матеріалів спадкових справ: № 326/2010 року, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, була заведена Дніпроруднінською державною нотаріальною конторою Запорізької області; яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 3 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

В силу вимог ст. 215 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

У мотивувальній частині рішення суду згідно зазначаються:

- встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини;

- мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти;

- чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким;

- назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

За роз'ясненнями п. 19 постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року, якщо помилки у рішенні суду першої інстанції стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення.

Так, встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався Конституцією України, ст.ст. 3, 10, 15, 57-60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 1216-1218, 1220, 1223, 1241, 1258, 1261 ЦК України та виходив із безпідставності позовних вимог позивача у цій справі.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що батьками позивача ОСОБА_2 були ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2, виданим 18.01.1974 року Давидовською сільською радою Акімовського району Запорізької області (т.с. 1 а.с.26).

20.04.1977 року батько позивача придбав будинок АДРЕСА_1, що підтверджується дублікатом купівлі-продажу житлового будинку від 20.04.1977 року, що зареєстрований за № 43 (т.с. 1 а.с.28).

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, протокол № 23 від 21.11.1978 року у зв'язку з виїздом ОСОБА_6 із села господарство в цілому було перекладено на ОСОБА_7, що підтверджується архівним витягом № С-2080 від 19.11.2010 р (т.с. 1 а.с.16, 92).

На будинок АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 було визнано право власності, що підтверджується рішенням Дніпровської сільської ради № 6-34 від 26.06.2001 р (т.с. 1 а.с.31).

27.09.1991 р відповідач ОСОБА_3 та мати позивача уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3, виданого 27.09.1991 року Дніпровською сільською радою Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області (т.с. 1 а.с.12).

Мати позивача на час смерті маєа на праві власності земельну ділянку площею 0,44 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом, виданого 25.12.1994 р. Дніпровською сільською радою та зареєстрованого за № 491 (т.с. 1 а.с.24).

Житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом на право власності НОМЕР_1 від 26.06.2001 р (т.с. 1 а.с.23)

Мати позивача має на праві власності земельну ділянку площею 3,48 га, що розташована на території Дніпровської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, що підтверджується державним актом серії НОМЕР_4, виданого 25.10.2004 р Кам'янсько-Дніпровською райдержадміністрацією та зареєстрованого за № 2 (т.с. 1 а.с.25).

02.03.2005 року мати позивача ОСОБА_5 склала заповіт, яким вона все своє майно заповідала відповідачеві ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5, виданого 13.05.2010 р Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької області (т.с. 1 а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6, виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 Білицькою міською радою м. Добропілля Донецької області (т.с.1 а.с.29).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Успадкування спадщини спадкодавця здійснюється за законом, якщо відсутній заповіт спадкодавця.

Разом з тим, у ст. 1241 ЦК України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов'язковою часткою. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця (в тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою (вдівцем), непрацездатними батьками (усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України (ч.1 ст..215 ЦК України), а саме: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача необхідно залишити без задоволення як безпідставні у цій справі.

Однак, встановлено, що у зв'язку із тим, що позивач ОСОБА_2 недобросовісно здійснював свої процесуальні права та процесуальні обов'язки у цій справі, порушуючи при цьому вимоги ст. 27 ч. 3 ЦПК України, зокрема, взагалі не надавав суду першої інстанції належних допустимих доказів в обґрунтування того, що він саме на день смерті матері - спадкодавця ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.с. 1 а.с. 5) дійсно був повнолітнім непрацездатним сином спадкодавця ОСОБА_5 (у матеріалах справи, які були наявні на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції, наявна лише копія посвідчення інваліда 2 групи довічно ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 2), виданого лише 12.12.2012 року, тобто після смерті матері ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1).

Не було цих доказів й у матеріалах спадкової справи № 326-10/02-10, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 140-152), та яка була надана нотаріальною конторою електронною поштою суду першої інстанції 11.05.2016 року та поштою (т.с. 1 а.с. 158-169), та яка досліджувалась судом першої інстанції при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі.

Вперше копія посвідчення ОСОБА_2 на підтвердження ним наявності у нього 2 групи інвалідності станом саме на день смерті матері ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 була подана останнім у матеріали цієї справи лише до його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі (посвідчення ОСОБА_2, як інваліда 2 групи від 08.09.2009 року, дійсне строком до 31.08.2012 року т.с. 1 а.с. 104).

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

І хоча при вищевикладених обставинах, поважні причини неподання вищезазначеної копії посвідчення ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 104) суду першої інстанції у матеріали цієї справи відсутні, але останній у своєму позові у цій справі наполягав на тому, що він був саме повнолітнім непрацездатним сином і саме на день смерті його матері - спадкодавця ОСОБА_5, а суд апеляційної інстанції на виконання вимог ст. 10 . ч. 4 ЦПК України має сприяти повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

За таких обставин, апеляційним судом на виконання вимог ст. 10 ч. 4, 303 ч. 2 ЦПК України може бути прийнятий доказ у цій справі - копія посвідчення ОСОБА_2, як інваліда 2 групи від 08.09.2009 року дійсна по 31.08.2012 року (т.с. 1 а.с. 104), яким підтверджується той факт, що ОСОБА_2 саме на день смерті матері - спадкодавця ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.с. 1 а.с. 5) дійсно був повнолітнім непрацездатним сином спадкодавця ОСОБА_5 а тому, відповідно, він має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті спадкодавця ОСОБА_5 у вигляді вищезазначеного будинку та земельні ділянки, на які у тому числі в цілому остання склала заповіт на ім'я свого чоловіка (теж спадкоємця першої черги за законом) ОСОБА_3 Оскільки, ОСОБА_2 14 жовтня 2010 року, тобто з дотриманням 6-місячного строку після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5, подав Дніпрорудненській державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини за законом після смерті останньої (т.с. 1 а.с. 100).

Однак, ОСОБА_2 не позбавлений на теперішній час права оформити своє право на обов'язкову частку у спадщині після смерті матері - спадкодавця ОСОБА_5 у нотаріальному порядку.

Оскільки, як вбачається із наданої апеляційному суду Василівською державною нотаріальною конторою Запорізької області на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду фотокопії спадкової справи, яка відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_5 (т.с. 2 а.с. 20-73) свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 на ім'я спадкодавця за заповітом - відповідача у цій справі ОСОБА_3 ще не видавались та нотаріусу на теперішній час відоме про те, що ОСОБА_2 був інвалідом 2 групи на день смерті спадкодавця (повнолітнім непрацездатним спадкоємцем за законом, якій має право на обов'язкову частку у спадщині), оскільки копія відповідного посвідчення вже міститься у матеріалах спадкової справи (тс. 2 а.с. 30).

Правові підстави для визнання судом за рішенням суду у цій справі недійсними заповіту ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, який 02.03.2005 року складено ОСОБА_5 та посвідчено Дніпровською сільрадою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 видане Дніпровською сільрадою 21.11.2011 р. на житловий будинок та прибудинкові споруди по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, державного акту на право приватної власності на землю розміром 0,44 га виданого ОСОБА_5 25.12.1994 р. за № 5-26, незаконним та скасування рішення виконкому Дніпровської сільради №6-34 від 26.06.2001 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (первісні позовні вимоги позивача), відсутні.

У разі відмови у задоволенні цих первісних позовних вимог позивача у цій справі, похідні від них позовні вимоги позивача (про визнати за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,44 га яка розташована на території Дніпровської сільради Кам'янсько-Дніпровського району в АДРЕСА_1, ? частину земельної ділянки площею 3,48 га на території Дніпровської сільради) також не підлягали задоволенню у цій справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 та його представник не надали суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі, у тому числі, на підтвердження того, що батько позивача - ОСОБА_6 станом на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.с. 2 а.с. 76) мав право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 чи будь-яку частку останнього.

Оскільки, судом першої інстанції правильно було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, протокол № 23 від 21.11.1978 року у зв'язку з виїздом ОСОБА_6 із села господарство в цілому було перекладено на ОСОБА_7 (спадкодавця ОСОБА_5.), що підтверджується архівним витягом № С-2080 від 19.11.2010 р (т.с. 1 а.с.16), що узгоджувалось на той час із чинним законодавством.

На вказаний будинок за ОСОБА_5 було визнано право власності, що підтверджується рішенням Дніпровської сільської ради № 6-34 від 26.06.2001 р (т.с. 1 а.с.31).

ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Дніпровської сільської ради народних депутатів від 13 грудня 1994 року за № 5-26 25 грудня 1994 року отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,44 гектарів на території Дінпровської сільської ради АДРЕСА_1 для ведення особистого підсобного господарства (т.с. 1 а.с. 13).

Спадкодавець ОСОБА_6, якій помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.с. 2 а.с. 76), тобто значно пізніше після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 колишньої дружини - ОСОБА_5, за своє життя не оспорював право власності ОСОБА_5 на вищезазначений житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Позивач ОСОБА_2, як спадкоємець за законом першої черги, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавця ОСОБА_6, якій з дотриманням 6-місячного строку 23.01.2015 року (т.с. 2 а.с. 75), подав Василівській державній нотаріальній конторі Запорізької області також заяву про прийняття спадщини після смерті останнього, може претендувати на успадкування за законом права власності лише на те майно,яке належало спадкодавцю ОСОБА_6 на день смерті останнього, та оформити його у нотаріальному порядку.

Посилання позивача ОСОБА_2 в обґрунтування свого позову на у цій справі також на протокол засідання виконавчого комітету Дніпровської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області № 22 від 11.09.1979 року, за яким 1/2 частину будинку ОСОБА_6 переклав на нього ОСОБА_2, як свого сина, що підтверджується архівним витягом № С-1550 від 20.08.2010 р (т.с. 1 а.с.18), є безпідставними.

Оскільки, встановлено, що на цей час усе господарство в цілому за адресою: АДРЕСА_1 вже було переведено на мати позивача - ОСОБА_7 (спадкодавця ОСОБА_5.) ще на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, протокол № 23 від 21.11.1978 р. (т.с. 1 а.с.16).

А тому ОСОБА_6 (батько позивача) не міг передати ОСОБА_2 (сину, позивачу) ? частину будинку за адресою: АДРЕСА_1, права на якій він вже на той час не мав в силу вищевикладених обставин.

Таким чином, сам по собі при вищевикладених обставинах протокол №22 від 11.09.1979 року (т.с. 1 а.с.18) у цій справі нічого не спростовує і не підтверджує.

З отриманням ОСОБА_5 свідоцтва НОМЕР_1 від 21 листопада 2001 року на право власності на своє ім'я на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, втратило чинність свідоцтво від 04 квітня 1990 року про право особистої власності на цей житловий будинок на ім'я ОСОБА_6 (т.с. 2 а.с. 85).

Належні, допустимі докази того, що мати позивача - ОСОБА_7 (спадкодавець ОСОБА_5.) за своє життя переводила на свого сина - позивача ОСОБА_2 право на будь-яку частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, також відсутні.

Тому, при вищевикладених обставинах, відсутні будь-які підстави для визнання судом за рішенням суду за ОСОБА_2 права власності на будь-яку частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у цій справі, а, відповідно, й на земельну ділянку за цією адресою та земельний пай, окрім видачі свідоцтва на право власності за законом (обов'язкову частку) на їх частину на ім'я ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті його матері - спадкодавця ОСОБА_5 у нотаріальній конторі.

Підстави для визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, якій 02.03.2005 року складено ОСОБА_5 та посвідчено Дніпровською сільрадою (т.с. 1 а.с. 6), у цій справі взагалі відсутні.

В силу вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У цьому заповіті ОСОБА_5 заповіла все її майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не заключалось, все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона буде мати право - ОСОБА_3 (чоловіку, відповідачу у цій справі).

Тим більш, як вбачається із змісту заповіту, ОСОБА_5 не зазначала конкретних назв цього майна.

Тому, суд у конкретній цивільній справі чи нотаріус у конвертній спадковій справі мають встановлювати це вищезазначене належне спадкодавцеві ОСОБА_5 на час її смерті.

Ще одним підтвердженням того, що ОСОБА_2 визнавав той факт, що виключно його матері станом на день її смерті належить вищезазначений житловий будинок та земельна ділянка, є заява ОСОБА_2 до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері (т.с. 2 а.с. 21), в якій він у тому числі зазначав про останні, як конкретне спадкове майно без зазначення часток, яке належить саме спадкодавцю ОСОБА_5 та яке він бажає успадкувати після смерті останньої.

При вищевикладених обставинах, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково; рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 24 червня 2016 року у цій справі слід змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Судом першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України правильно було вирішено оскаржуємим рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України позивач ОСОБА_2 в разі задоволення її апеляційної скарги лише частково при вищевикладених обставинах, не має права на компенсацію будь-яких понесених ним судових витрат за рахунок відповідачів у цій справі, пов'язаних із розглядом цієї справи судом апеляційної інстанції.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи довічно (т.с. 1 а.с. 2), а тому він був звільнений від сплату судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 24 червня 2016 року у цій змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.Кочеткова І.В.