Справа № 404/2487/15-ц
Номер провадження 2/404/82/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Муравйової С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення кредитної заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», про визнання договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» подано позов про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості в сумі 25254,06 швейц.фр. та 8877,13 грн., що виникла із договору про надання споживчого кредиту № 0 від 09.10.2006 року, та яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 23265,26 швейц.фр., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 1988,80 швейц.фр., пені за прострочення сплати кредиту в сумі 4078,54 грн. та пені за прострочення сплати відсотків в сумі 4798,59 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.05.2015 року для спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», про визнання договорів недійсними (т. 1, а.с. 84). Зустрічний позов мотивований тим, що перед укладенням спірного кредитного договору банк в порушення вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168, не надав позичальнику ОСОБА_1 в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. В договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 09.10.2006 року відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту, вартості супутніх послуг, який зазначено в таблиці - додатку до Правил. Разом з тим, в порушення Правил та Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Національного Банку України від 14.08.2003 року № 337 банк при видачі позичальнику кредиту в іноземній валюті - швейцарських франках не відкрив поточного рахунку для перерахування на нього грошових коштів в іноземній валюті. В зв'язку з чим, кредитних коштів в іноземній валюті в сумі 36200,00 швейц.фр., як це обумовлено оспорюваним договором, позичальник не отримував. В день підписання вказаного правочину позичальнику в касі банку видані кредитні кошти в гривні - близько 130000,00 грн. Таким чином, є всі правові підстави для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 09.10.2006 року, а отже і визнання недійсними договору поруки № 0-П від 09.10.2006 року та іпотечного договору від 10.10.2006 року, оскільки перелічені правочини є похідними від договору про надання споживчого кредиту (т. 1 а.с. 79-83).

Представник позивача первісні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Щодо задоволення зустрічних позовних вимог представник позивача заперечив та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, в зв'язку з його необґрунтованістю, про що надав суду відповідні письмові заперечення (вх. № 20194 від 15.06.2015 року; вх. № 39230 від 30.11.2015 року; т. 1 а.с. 95-99, 157-159). В обґрунтування заперечень зазначено, що банк виконав свої зобов'язання переди позичальником за кредитним договором надавши кредит, зі свого боку позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Позивачу кредит, сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, зазначених у Договорі, а також сплатити можливі штрафні санкції за порушення його умов. Відповідно п. 1.5. кредитного договору, кредит надавався шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_4 для подальшого використання за цільовим призначенням. В матеріалах справи міститься виписка за кредитним договором та розгорнуті розрахунки, які відображають детальну інформацію про розміри отриманих та повернутих коштів, залишку заборгованості за кредитним договором. Для зарахування коштів по кредитному договору № 0 від 09.10.2006 року використовувались меморіальні ордери. Крім того, позивач вважає безпідставними посилання відповідача на Постанову Національного Банку України від 10.05.2007 року, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 25.05.2007року № 168 щодо встановлення правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Так як оспорюваний договір споживчого кредиту між банком та ОСОБА_1 був фактично укладений 09.10.2006 року, у зв'язку з чим положення вищезазначеної Постанови НБУ не можуть розповсюджуватися на умови укладеного договору. Зміна обставин, на які посилається позивач ніяким чином не пов'язана з умовами виконання договору. Банк свої зобов'язання по договору виконав, позичальник, в свою чергу, отримав те, на що розраховував - грошових коштів для споживчих потреб. Відповідно до статті 7 Цивільного кодексу України за звичаєм ділового обороту ризик покладається на ту сторону в правочині, яка має невиконані зобов'язання по відношенню до іншої сторони правочину (стаття 526 Цивільного кодексу України). Оспорюваним кредитним договором обов'язок по поверненню суми кредиту покладається на позичальника, тож, стає зрозумілим, що валютні ризики несе позичальник як сторона, яка має невиконані зобов'язання за кредитним договором. Крім того, представник позивача зазначив, що на протязі досить тривалого часу позичальником спрямовувалися дії щодо виконання зобов'язання стосовно погашення заборгованості за кредитним договором. Дані обставини підтверджують, що всі умови кредитного договору погоджені сторонами на час укладення кредитного договору, вибір умов кредитування з боку позивача був добровільним, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов і власноручно їх підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати їх належним чином. Підписання обома сторонами оспорюваного договору, підтверджує той факт, що між такими сторонами було досягнуто згоди по усіх істотних умовах цього договору, а отже, договір був укладений у повній відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідач ОСОБА_2, його адвокат та адвокат ОСОБА_2 проти задоволення первісних позовних вимог заперечили та просили відмовити в їх задоволенні, а також наполягали на задоволенні зустрічних позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві (т. 1 а.с. 79-83).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2, його адвоката та адвоката ОСОБА_1, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 09.10.2006 року (далі - Договір), за умовами пунктів 1.1., 1.2.2. якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 36200,00 швейц.фр., що дорівнює еквіваленту 145778,34 грн. на іпотечний кредит, а відповідач зобов'язався погасити кредит в строк до 08.10.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,990% річних, що узгоджено сторонами в пунктах 1.3.1., 1.4. Договору (т. 1 а.с. 5-12).

Даний договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до вимог статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: виписками за кредитним договором та меморіальним ордером № від 09.10.2006 року (т. 2 а.с. 103, 167).

Згідно пункту 5.8. Договору, у випадку невиконання позичальником умов цього договору про надання забезпечення належного виконання зобов'язань за цим договором, та/або у разі втрати забезпечення виконання зобов'язань за цим договором та/або погіршення його умов (стану забезпечення, умов його зберігання) банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору.

Розділом 11. Договору передбачений порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку, зокрема: відповідно до ст.ст. 525, 611 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у пунктах 2.3., 4.9, 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) і Банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. Зазначене у п. 11.1. Договору повідомлення (вимога) Банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур'єром на адресу Позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору.

В забезпечення виконання зобов'язань по Договору № 0 від 09.10.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0-П від 09.10.2006 року, згідно пунктів 1.1., 1.3.-1.4. якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 09.10.2006 року, як існуючих в теперішній час, та і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених в вищевказаному договорі про надання споживчого кредиту (п. 1.3. договору поруки). За пунктом 1.4. договору поруки відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Відповідно до пункту 2.2. договору поруки, у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань по договору овердрафта, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання на третій день з моменту невиконання своїх зобов'язань позичальником по договору про надання споживчого кредиту (т. 1 а.с. 13-14).

Також Договір № 0 від 09.10.2006 року забезпечувався іпотечним договором від 09.10.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Літвіновою Л.В. та укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (далі - іпотекодавець), (т. 1 а.с. 113-116), за пунктом 1.1. якого іпотекодавець передає у іпотеку нерухоме майно, зазначене в пункті 1.4. цього договору, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Проте, ОСОБА_1 припинив сплачувати основний борг та відсотки за користування кредитом і в нього виникла заборгованість перед Банком.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконати ним грошового зобов'язання.

Внаслідок несплати кредитної заборгованості, станом на 23.03.2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» становить 25254,06 швейц.фр., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 23265,26 швейц.фр. та заборгованості по сплаті відсотків в сумі 1988,80 швейц.фр.

Боржнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 було направлено лист-вимогу щодо погашення заборгованості (т. 1 а.с. 51-53). Проте вказані листи залишені без відповіді та реагування, на даний час заборгованість не погашена.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

В силу вимог статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На момент укладання договорів (договору про надання споживчого кредиту, договору поруки та іпотечного договору) сторонами були дотримані вимоги закону щодо дійсності правочину, а саме: сторони за договорами мали необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України ), їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України) договори укладені у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України) і були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (ч. 5 ст. 203 ЦК України). З тексту Договору вбачається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Так, метою отримання кредиту є особисті потреби (безпосередньо не пов'язані з підприємницькою діяльністю або виконання обов'язків найманого працівника), а саме: іпотечний кредит (п. 1.4. Договору). Сума кредиту - 36200,00 швейц.фр. (п. 1.1 Договору). Відсоткова ставка - 7,990 % (п. 1.3.1. Договору). Строк кредиту - з 09.10.2006 року до 08.10.2027 року (п. 1.2.2. договору).

Зі змісту кредитного договору вбачається, що договором передбачені умови і порядок видачі та погашення кредиту.

Відповідно до пункту 1.5. Договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_4, МФО 351005, у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

В копії матеріалів кредитної справи міститься заява про відкриття поточного рахунку в валюті (т. 2 а.с. 46), в якій зазначено, що датою відкриття почтового рахунку позичальника № НОМЕР_4 є 09.10.2006 року.

Пунктом 4.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами (п. 4.7 Положення).

Таким чином, банк виконав своє зобов'язання, передбачене пунктом 3.1. Договору, зокрема по зарахуванню коштів в сумі 36200,00 швейц.фр. на вищевказаний розрахунковий рахунок, що підтверджується випискою за кредитним договором та меморіальний ордер № від 09.10.2006 року, роздрукований з електронної Банківської системи (т. 1 а.с. 103), оскільки оригінал меморіального ордеру в паперовому вигляді знищено на підставі Постанови правління Національного банку України «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» (строк зберігання касових документів 5 років).

Крім того, відповідно до частини 3 статті 533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Право банку здійснювати операції в іноземній валюті регулюється такими законодавчими актами: Законом України «Про банки і банківську діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про Національний банк України».

У вищевказаних нормативних актах зазначено, що банк має право здійснювати свою діяльність на підставі виданої Національним банком України ліцензії.

Частиною 3 статті 14 Господарського кодексу України (в редакції чинній на день укладення Договору) визначено, що ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання - ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов. Відносини, пов'язані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, банківська ліцензія надається Національним банком України.

За приписом статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 статті 49 цього Закону розміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією.

Згідно статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті.

Національним банком прийнято Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджене постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 року № 275, відповідно до п. 5.3. якого письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року за № 15-93. Відповідно до п. 2.3 зазначеного Положення за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати такі операції, зокрема, операції з валютними цінностями по залученню та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

В матеріалах справи мітиться банківська ліцензія № 75, видана Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» 28.10.1991 року та дозвіл Національного банку на здійснення операцій з валютними цінностями № 75-2 від 19.11.2002 року (т. 1 а.с. 100-101).

Таким чином, оскільки Банк отримав банківську ліцензію та дозвіл Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, він має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти.

Пунктом 1.2.2. Договору визначено, що позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Договору, т. 2 а.с. 11-13), але в будь-якому випадку не пізніше 08.10.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. договору.

Відповідно до пункту 1.6. Договору сторони погодили наступну черговість погашення грошових зобов'язань позичальника за цим Договором, а саме: 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); 2) строкові комісії; 3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкові проценти; 5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції за договором. У випадку переказу/перерахування грошових коштів на погашення будь-яких грошових зобов'язань позичальника за цим договором з порушенням вищевказаної черговості, банк вправі самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобов'язань, відповідно до викладеної в цьому пункті договору черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.

Обґрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги про визнання недійсними Договору про надання споживчого кредиту відповідачі посилаються на порушення банком пункту 2 частини 1 статті 11 «Про захист прав споживачів».

Зокрема статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладання договору) визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Проте, в пункті 9.13. Договору зазначено, що підписання даного договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідачі посилались на те, що ними не був отриманий інформаційний лист. Разом з тим, умова така в договорі чітко викладена і відповідачем-позичальником підписом підтверджена.

З врахуванням приписів частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України згідно з якою відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочин закріплені в статті 203 Цивільного кодексу України. Підстави недійсності правочину визначені в статті 215 Цивільного кодексу України.

Згідно частини 1 та частини 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтями 1048-1052, 1054 Цивільного кодексу України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Визначені умови укладення кредитного договору, зокрема, це: досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі. Однією з істотних умов кредитного договору, яка має бути чітко виписана в договорі є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами.

Згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Проте, відповідачами не доведена належним чином, а судом при розгляді справи не встановлена наявність підстав, з якими Закон України «Про захист прав споживачів»; пов'язує визнання умов кредитного договору недійсними. Не заслуговує на увагу заперечення відповідачів про те, що ними як кредитні кошти отримані гривні, а не швейцарські франки, оскільки матеріалами справи підтверджено перерахування коштів в іноземній валюті із зазначенням гривневого еквівалента (т. 1 а.с. 103), а також суд не вбачає в даному випадку порушення Закону України «Про захист прав споживачів», так як відсоткова ставка по валютному кредиту значно нижча ніж по гривневому, що не порушує прав споживача. А також судом не приймаються доводи відповідача про те, що позичальник отримав менше коштів ніж передбачено Договором, оскільки в меморіальному ордері вказаний гривневий еквівалент 145778,34 грн. Те, що позичальник отримав близько 130000,00 грн. відповідачем не доведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 09.10.2006 року недійсним та, як наслідок, відсутні правові підстави для визнання недійними договору поруки та іпотечного договору, які є похідними, в зв'язку з чим зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Разом з тим, враховуючи, що докази виконання відповідачем, ОСОБА_1 в повному обсязі прийнятих на себе зобов'язань за Договором в матеріалах справи відсутні, позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення заборгованості по кредиту в сумі 23265,26 швейц.фр. та заборгованості по сплаті відсотків в сумі 1988,80 швейц.фр. підлягають задоволенню.

Позивач також заявив до стягнення з відповідача-позичальника пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 4078,54 грн. та пеню за прострочення сплати відсотків в сумі 4798,59 грн.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором та/або «кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості і розраховуються за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Банк може використати право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, а якщо така дата припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем.

У відповідності до приписів частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Враховуючи викладені норми, є обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги за первісним позовом про стягнення пені за прострочення сплати кредиту в сумі 4078,54 грн. та пені за прострочення сплати відсотків в сумі 4798,59 грн.

Згідно статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Положеннями статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, поручитель ОСОБА_2 повинен відповідати перед позивачем як солідарний боржник і як того вимагає позивач.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», статтями 526, 530, 543, 554, 546, 549, 559, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 3, 4, 10, 11, 60, 88, 213-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3;ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (що знаходиться за адресою: 61050, м. Харків, просп. Московський, 60, МФО 351005, код 09807750) 25254,06 швейц.фр. та 8877,13 грн. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 09.10.2006 року, з яких: 23265,26 швейц.фр. кредитної заборгованості; 1988,80 швейц.фр. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 4078,54 грн. пені за прострочення сплати кредиту та 4798,59 грн. пені за прострочення сплати відсотків.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», про визнання договорів недійсними, відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (що знаходиться за адресою: 61050, м. Харків, просп. Московський, 60, МФО 351005, код 09807750) 1827,00 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3;ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (що знаходиться за адресою: 61050, м. Харків, просп. Московський, 60, МФО 351005, код 09807750) 1827,00 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда