АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4229/16 Справа № 195/1661/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тетеревятников А. П. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Приватне сільськогосподарське підприємство "Агрофірма "Перше травня", ОСОБА_4, Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", про визнання права користування земельною ділянкою та заборони відведення земельної ділянки у власність, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки про визнання права постійного користування земельною ділянкою площею 2140 кв.м. відведеної в постійне користування Томаківському районному споживчому товариству, на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ДП №000163, пропорційно до його частки - 3/13 у праві власності на нежитлову будівлю, розташованої на вказаній земельній ділянці по АДРЕСА_1 та просив заборонити відведення відповідачці земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу по АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що разом з відповідачкою за біржовими договорами вони придбали частину нежитлових приміщень адміністративної будівлі Томаківського районного споживчого товариства по АДРЕСА_1. За договором про поділ майна в натурі та припинення спільної часткової власності від 28.12.2007 року, він, позивач, виділив в натурі належні йому 3/13 часток вказаного вище нерухомого майна, 9/13 часток зазначеного нерухомого майна виділено відповідачці, 1/13 частка виділена ПСП «Агрофірма «Перше травня». Земельна ділянка площею 2140 кв.м., на якій розташована адміністративна будівля, була виділена в постійне користування Томаківському районному споживчому товариству. В силу ч. 2, ч. 4 ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, до усіх співвласників вищевказаної адміністративної будівлі, яка належала Томаківському районному споживчому товариству, перейшло право користування земельною ділянкою площею 2140 кв.м., у тому числі і йому перейшло право користування 3/13 зазначеної ділянки, тобто в розмірі його частки. За договором про поділ майна в натурі та припинення спільної часткової власності від 28.12.2007 року було виділено в натурі тільки самі нежитлові приміщення. Питання щодо порядку користування земельною ділянкою - не вирішувалося. Йому, позивачу, стало відомо, що відповідач почала відводити собі земельну ділянку у дворі адміністративної будівлі по АДРЕСА_1, тобто фактично на тій земельній ділянці, яка належить усім колишнім співвласникам, в тому числі йому та ПСП «Агрофірма «Перше травня». Відповідачу сектором містобудування та архітектури Томаківаської районної державної адміністрації Дніпропетровської області було надано висновок від 31.08.2015 року №47/15, яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу площею 0,01 га. З огляду на викладене, позивач вважає, що порушується його право користування земельною ділянкою.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмолено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом всі учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, що стверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, що долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно матеріалів «Технічної документації із землеустрою щодо коригування нормативної грошової оцінки земель населеного пункту смт. Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області» земельна ділянка розміщена по АДРЕСА_1відноситься до земель комерційного призначення (КВІДПЗ -В.03.07), в минулому перебувала в постійному користуванні Томаківської райспоживспілки (Державний акт на право постійного користування серії НОМЕР_1, виданий 27.05.1996 року стосовно земельної ділянки площею 2,92 га, відповідно до рішення Томаківської селищної ради №25 від 08.02.1995 року (а.с. 11 - 14)).

Після ліквідації райспоживспілки її контору, розміщену за тією ж адресою - по АДРЕСА_2, було придбано на праві спільної часткової власності особами: позивачем ОСОБА_2, відповідачем ОСОБА_3 та третьою особою Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Перше травня».

28.12.2007 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Перше травня» у письмовій нотаріальній формі уклали договір про поділ майна в натурі та припинення спільної часткової власності позивача ОСОБА_2 на 3/13 частку у праві власності на вищевказану будівлю, відповідача ОСОБА_3 - на 9/13, а Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Перше травня» - на 1/13 (а.с. 8 - 9).

Колегія звертає увагу, що правовими підставами позову позивачем зазначені положення ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України.

Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, у розмірах встановлених договором, або необхідному для їх обслуговування.

Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України, що є спеціальним законом у сфері земельних правовідносин, в редакції на час укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, було передбачено, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

За ч. 4 ст. 120 ЗК України, у редакції на час укладення договорів купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

За ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, і його державної реєстрації.

Натомість, як було визначено п. в) ст. 141 ЗК України, в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, підставами припинення права користування земельною ділянкою було припинення діяльності державних чи комунальних підприємств.

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку, що разом з ліквідацією підприємства-банкрута «Томаківське районне споживче товариство» втратив силу і Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою. До співвласників нежитлової будівлі перейшло право користування земельною ділянкою, у розмірах необхідних для обслуговування їх часток нерухомого майна.

Як роз'яснив в п. 18 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 Пленум Верховного Суду України, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою.

Порядок передачі у користування чи власність земельних ділянок, у тому числі для будівництва індивідуального гаражу, належить до повноважень органів місцевого самоврядування в межах ст.ст. 12, 116, 122 ЗК України. У разі погодження відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, його затвердження, якщо особа вважає, що тим самим будуть порушені її права та інтереси, має право звернутися за захистом до суду.

Надавши належної оцінки представленим у справі доказам, районний суд дійшов правильного висновку, що, у даному випадку, ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у позові про визнання права постійного користування земельною ділянкою. Звертаючись до суду з приводу визнання права постійного користування позивач не навів доводів щодо порушення його прав саме відповідачем.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України. Виходячи з положення даної норми закону такий вид захисту порушеного права, як заборона відведення відповідачці земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу не передбачено. Крім того, за даною позовною вимогою ОСОБА_3 також не є належним відповідачем, оскільки не наділена повноваженнями щодо вирішення питань про відведення земельної ділянки у свою власність.

Колегія звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернення до суду для захисту своїх законних інтересів з іншими позовними вимогами, за іншими правовими підставами.

Виходячи з викладеного, належним чином встановивши фактичні обставини, місцевий суд зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегіясуддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді