АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/490/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_10 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що з 11 грудня 2009 року по березень 2014 року позивачка проживала та зареєстрована, як член сімї у квартирі АДРЕСА_1. Власником квартири являється ОСОБА_9, який являється батьком її колишнього чоловіка ОСОБА_7

Позивачка стверджує, що відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_9 чинять їй перешкоди у користуванні вище вказаним житловим приміщенням.

У звязку з чим, просила суд зобовязати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а саме: квартирою № 44 в будинку №3 по вул. Луначарського в м. Черкаси.

Рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року позов ОСОБА_10 задоволено. Зобовязано ОСОБА_7, ОСОБА_9 не чинити перешкоди ОСОБА_10 в користуванні квартирою № 44 в будинку №3 по вул. Луначарського в м. Черкаси.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.02.2007 року ОСОБА_11 являється власником квартири АДРЕСА_2.

Позивачка ОСОБА_10 перебувала в шлюбі з сином власника квартири ОСОБА_9, ОСОБА_7, шлюб між ними розірвано 10 жовтня 2014 року. З 11 грудня 2009 року по березень 2014 року ОСОБА_10 проживала та зареєстрована, як член сімї власника квартири АДРЕСА_1 в даній квартирі. Ніяких додаткових угод про порядок користування цим жилим приміщенням між власником квартири та ОСОБА_10 не укладалось.

Після припинення подружніх відносин власник квартири АДРЕСА_3 В.П. та його син ОСОБА_7 стали перешкоджати позивачці проживанню в квартирі, замінили вхідні замки в дверях квартири та не впускають її в квартиру, намагались визнати позивачку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Зазначені обставини встановлені рішенням Соснівського районного суду від 15 квітня 2015 року.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 44 в будинку №3 по вул. Луначарського в м. Черкаси відмовлено.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Серед членів сім'ї наймача виділяють дві категорії:

1) безспірні члени сім'ї (дружина (чоловік) наймача; діти наймача; батьки наймача);

2) особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв'язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання (постанова від 11 липня 2012 р. N 6-60цс12).

Позивачка у встановленому законом порядку була поселена у квартиру АДРЕСА_4, за наявності на це згоди власника жилого приміщення, тривалий час користувалась даним жилим приміщенням, це було її єдиним місцем проживання, під час проживання власника квартири в м. Черкаси вони вели спільне господарство.

За таких обставин, суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно застосував положення ст. ст. 64, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України та прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на те, що оскільки шлюбні відносини між його сином та невісткою припинені то і право на користування його квартирою у ОСОБА_10 відсутнє, є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях.

Стягнення з відповідачів судових витрат в солідарному порядку апелянтом не оспорюється. Допущена описка в посиланні суду першої інстанції на статтю 405 ЖК України, а потрібно на статтю 405 ЦК України, може бути виправлена судом першої інстанції на підставі статті 219 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги перевірені судом апеляційної інстанції та визнані такими, що не являються підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року відхилити, а рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :