Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/41/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

14.07.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів: Гайсюка О.В., Фомічова С.Є.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Дослідного господарства «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення неустойки за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідного господарства «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» (далі - ДП «ДГ «Червоний землероб»), ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за невиконання ДП «ДГ «Червоний землероб» договорів позики від 31 березня 2011 року, від 21 квітня 2011 року, від 10 травня 2011 року, від 20 травня 2011 року, від 16 травня 2012 року, від 21 травня 2011 року, від 29 квітня 2011 року. Вимоги обґрунтовано посиланням на невиконання ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязань за вказаними договорами, виконання яких забезпечено порукою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2014 року позов задоволено повністю. Суд вирішив стягнути солідарно з ДП «ДГ «Червоний землероб», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача пеню за договором позики від 31 березня 2011 року у розмірі 273000 грн., пеню за договором позики від 21 квітня 2011 року у розмірі 227 500 грн., пеню за договором позики від 29 квітня 2011 року у розмірі 59 150 грн., пеню за договором позики від 10 травня 2011 року у розмірі 91 000 грн., пеню за договором позики від 20 травня 2011 року у розмірі 72 800 грн., пеню за договором позики від 16 травня 2012 року у розмірі 227500 грн., пеню за договором позики від 21 травня 2011 року у розмірі 136500 грн., а всього 1087450 грн.

ДП «ДГ «Червоний землероб» оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, просив скасувати рішення та відмовити в задоволені позовних вимог. В скарзі посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме: незастосування обмеження розміру пері, встановленого Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», перевищення розміру передбаченої договорами пені над максимальним розміром, встановленим Законом. Крім того, відповідач посилається на те, що укладення колишнім керівником ДП «ДГ «Червоний землероб», ОСОБА_3, договорів позики суперечить п. 6.6. Статуту господарства, повноважень на їх укладення він не мав. Також відповідач посилався на порушення судом норм процесуального права.

Представник позивача ОСОБА_5 подала письмові заперечення на апеляційну скаргу зміст яких зводиться до того, що розмір пені було встановлено за домовленістю сторін. Крім того вона зазначила, що на час укладення договорів позики діяла попередня редакція Статуту ДП «ДГ «Червоний землероб» відповідно до п. 15 якої директор мав право укладати не лише господарські, а й інші угоди (т. 2 а.с. 1 3).

Представники ДП «ДГ «Червоний землероб» - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу і додатково пояснили, що під час вирішення спору суд не врахував, що розмір нарахованої неустойки в рази перевищує розмір боргу, а тому суд мав застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які повідомленні належним чином про час та місце розгляду справи (т. 2 а. с. 71, 72), в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції встановив такі обставини справи:

31 березня 2011 року між ОСОБА_2 (позикодавець за договором) та ДП «ДГ «Червоний землероб» (позичальник за договором) було укладено договір позики за умовами якого позикодавець надав позичальнику позику в сумі 60000 грн., що еквівалентно 7547 доларів США строком до 10 травня 2011 року.

Факту отримання ДП «ДГ «Червоний землероб» коштів по договору підтверджений банківською квитанцією № 514 від 31 березня 2011 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань ДП «ДГ «Червоний землероб», які виникають з договору позики, 31 березня 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 1-П, а також між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір поруки № 2-П за умовами яких поручителі (кожен окремо один від одного) зобовязалися відповідати перед ОСОБА_2 за виконання ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязань за договором позики від 31 березня 2011 року.

Додатковим договором № 1 від 9 травня 2011 року до договору позики від 31 березня 2011 року сторонами змінено строк повернення позики до 10 грудня 2013 року. Крім того виконання зобовязань позичальника за договором позики забезпечено пенею у розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення та штрафом у розмірі 84 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (п. 7.2. договору).

Умови додаткового договору між ОСОБА_2 і ДП «ДГ «Червоний землероб» були погоджені поручителями, ОСОБА_8і ОСОБА_4, що підтверджується укладеними договорами поруки №1 та № 2 від 9 травня 2011 року.

ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязання за договором позики не виконав, у визначений договором строк кошти не повернув.

21 квітня 2011 року між ОСОБА_2 (позикодавець за договором) та ДП «ДГ «Червоний землероб» (позичальник за договором) було укладено договір позики за умовами якого позикодавець надав позичальнику позику в сумі 50000 грн., що еквівалентно 6289 доларів США строком до 5 червня 2011 року.

Факту отримання ДП «ДГ «Червоний землероб» коштів по договору підтверджений банківською квитанцією № 167 від 21 квітня 2011 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань ДП «ДГ «Червоний землероб», які виникають з договору позики, 21 квітня 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 1-П, а також між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір поруки № 2-П за умовами яких поручителі (кожен окремо один від одного) зобовязалися відповідати перед ОСОБА_2 за виконання ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязань за договором позики від 21 квітня 2011 року.

Додатковим договором № 1 від 3 червня 2011 року до договору позики від 21 квітня 2011 року сторонами змінено строк повернення позики до 10 грудня 2013 року. Крім того виконання зобовязань позичальника за договором позики забезпечено пенею у розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення та штрафом у розмірі 84 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (п. 7.2. договору).

Умови додаткового договору між ОСОБА_2 і ДП «ДГ «Червоний землероб» були погоджені поручителями, ОСОБА_8і ОСОБА_4, що підтверджується укладеними договорами поруки № 1 та № 2 від 3 червня 2011 року.

ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязання за договором позики не виконав, у визначений договором строк кошти не повернув.

29 квітня 2011 року між ОСОБА_2 (позикодавець за договором) та ДП «ДГ «Червоний землероб» (позичальник за договором) було укладено договір позики за умовами якого позикодавець надав позичальнику позику в сумі 65000 грн., що еквівалентно 8176 доларів США строком до 13 червня 2011 року.

Факту отримання ДП «ДГ «Червоний землероб» коштів по договору підтверджений банківською квитанцією № 239 від 29 квітня 2011 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань ДП «ДГ «Червоний землероб», які виникають з договору позики, 29 квітня 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 1-П, а також між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір поруки № 2-П за умовами яких поручителі (кожен окремо один від одного) зобовязалися відповідати перед ОСОБА_2 за виконання ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязань за договором позики від 29 квітня 2011 року.

Додатковим договором № 1 від 13 червня 2011 року до договору позики від 29 квітня 2011 року сторонами змінено строк повернення позики до 10 грудня 2013 року. Крім того виконання зобовязань позичальника за договором позики забезпечено пенею у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення та штрафом у розмірі 84 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (п. 7.2. договору).

Умови додаткового договору між ОСОБА_2 і ДП «ДГ «Червоний землероб» були погоджені поручителями, ОСОБА_8і ОСОБА_4, що підтверджується укладеними договорами поруки № 1 та № 2 від 13 червня 2011 року.

ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязання за договором позики не виконав, у визначений договором строк кошти не повернув.

10 травня 2011 року між ОСОБА_2 (позикодавець за договором) та ДП «ДГ «Червоний землероб» (позичальник за договором) було укладено договір позики за умовами якого позикодавець надав позичальнику позику в сумі 20000 грн., що еквівалентно 2516 доларів США строком до 25 червня 2011 року.

Факту отримання ДП «ДГ «Червоний землероб» коштів по договору підтверджений банківською квитанцією № 598 від 10 травня 2011 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань ДП «ДГ «Червоний землероб», які виникають з договору позики, 10 травня 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 1-П, а також між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір поруки № 2-П за умовами яких поручителі (кожен окремо один від одного) зобовязалися відповідати перед ОСОБА_2 за виконання ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязань за договором позики від 10 травня 2011 року.

Додатковим договором № 1 від 24 червня 2011 року до договору позики від 10 травня 2011 року сторонами змінено строк повернення позики до 10 грудня 2013 року. Крім того виконання зобовязань позичальника за договором позики забезпечено пенею у розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення та штрафом у розмірі 84 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (п. 7.2. договору).

Умови додаткового договору між ОСОБА_2 і ДП «ДГ «Червоний землероб» були погоджені поручителями, ОСОБА_8і ОСОБА_4, що підтверджується укладеними договорами поруки № 1 та № 2 від 24 червня 2011 року.

ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязання за договором позики не виконав, у визначений договором строк кошти не повернув.

20 травня 2011 року між ОСОБА_2 (позикодавець за договором) та ДП «ДГ «Червоний землероб» (позичальник за договором) було укладено договір позики за умовами якого позикодавець надав позичальнику позику в сумі 16000 грн., що еквівалентно 2013 доларів США строком до 5 липня 2011 року.

Факту отримання ДП «ДГ «Червоний землероб» коштів по договору підтверджений банківською квитанцією № 535 від 20 травня 2011 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань ДП «ДГ «Червоний землероб», які виникають з договору позики, 20 травня 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 1-П, а також між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір поруки № 2-П за умовами яких поручителі (кожен окремо один від одного) зобовязалися відповідати перед ОСОБА_2 за виконання ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязань за договором позики від 20 травня 2011 року.

Додатковим договором № 1 від 5 липня 2011 року до договору позики від 20 травня 2011 року сторонами змінено строк повернення позики до 10 грудня 2013 року. Крім того виконання зобовязань позичальника за договором позики забезпечено пенею у розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення та штрафом у розмірі 84 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (п. 7.2. договору).

Умови додаткового договору між ОСОБА_2 і ДП «ДГ «Червоний землероб» були погоджені поручителями, ОСОБА_8і ОСОБА_4, що підтверджується укладеними договорами поруки № 1 та № 2 від 5 липня 2011 року.

ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязання за договором позики не виконав, у визначений договором строк кошти не повернув.

16 травня 2012 року між ОСОБА_2 (позикодавець за договором) та ДП «ДГ «Червоний землероб» (позичальник за договором) було укладено договір позики за умовами якого позикодавець надав позичальнику позику в сумі 50000 грн., що еквівалентно 6258 доларів США строком до 16 червня 2012 року.

Факту отримання ДП «ДГ «Червоний землероб» коштів по договору підтверджений банківською квитанцією № 866 від 16 травня 2012 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань ДП «ДГ «Червоний землероб», які виникають з договору позики, 16 травня 2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 1-П, а також між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір поруки № 2-П за умовами яких поручителі (кожен окремо один від одного) зобовязалися відповідати перед ОСОБА_2 за виконання ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязань за договором позики від 16 травня 2012 року.

Додатковим договором № 1 від 15 червня 2012 року до договору позики від 16 травня 2012 року сторонами змінено строк повернення позики до 10 грудня 2013 року. Крім того виконання зобовязань позичальника за договором позики забезпечено пенею у розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення та штрафом у розмірі 84 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (п. 7.2. договору).

Умови додаткового договору між ОСОБА_2 і ДП «ДГ «Червоний землероб» були погоджені поручителями, ОСОБА_8і ОСОБА_4, що підтверджується укладеними договорами поруки № 1 та № 2 від 15 червня 2012 року.

ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязання за договором позики не виконав, у визначений договором строк кошти не повернув.

21 травня 2012 року між ОСОБА_2 (позикодавець за договором) та ДП «ДГ «Червоний землероб» (позичальник за договором) було укладено договір позики за умовами якого позикодавець надав позичальнику позику в сумі 30000 грн., що еквівалентно 3755 доларів США строком до 21 червня 2011 року.

Факту отримання ДП «ДГ «Червоний землероб» коштів по договору підтверджений банківською квитанцією № 456 від 21 травня 2012 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань ДП «ДГ «Червоний землероб», які виникають з договору позики, 21 травня 2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 1-П, а також між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір поруки № 2-П за умовами яких поручителі (кожен окремо один від одного) зобовязалися відповідати перед ОСОБА_2 за виконання ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязань за договором позики від 21 травня 2012 року.

Додатковим договором № 1 від 21 червня 2012 року до договору позики від 21 травня 2012 року сторонами змінено строк повернення позики до 10 грудня 2013 року. Крім того виконання зобовязань позичальника за договором позики забезпечено пенею у розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення та штрафом у розмірі 84 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (п. 7.2. договору).

Умови додаткового договору між ОСОБА_2 і ДП «ДГ «Червоний землероб» були погоджені поручителями, ОСОБА_8і ОСОБА_4, що підтверджується укладеними договорами поруки № 1 та № 2 від 21 серпня 2012 року.

ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязання за договором позики не виконав, у визначений договором строк кошти не повернув.

Факти невиконання відповідачами по справі своїх зобовязань перед позивачем щодо повернення позик встановлено судовими рішеннями, копії яких містяться в матеріалах справи (т. 1 а. с. 89 114).

Так згідно заочного рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2014 року суд встановив факт невиконання ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязань перед ОСОБА_2 за договорами позики від 31 березня 2011 року та від 21 квітня 2011 року і стягнув з позичальника та його поручителів на користь кредитора 60000 грн. за договором від 31 березня 2011 року та 50000 грн. за договором від 21 квітня 2011 року (т. 1 а. с. 89 92).

Заочним рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 5 листопада 2011 року, суд встановив факт невиконання ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязань перед ОСОБА_2 за договорами позики від 29 квітня 2011 року та від 10 травня 2011 року і стягнув з позичальника та його поручителів на користь кредитора 65000 грн. за договором від 29 квітня 2011 року та 20000 грн. за договором від 10 травня 2011 року (т. 1 а. с. 93 96).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 3 червня 2016 року суд встановив факт невиконання ДП «ДГ «Червоний землероб» зобовязань перед ОСОБА_2 за договорами позики від 20 травня 2011 року, від 21 травня 2011 року та 16 травня 2012 року і стягнув з позичальника та його поручителів на користь кредитора 16000 грн. за договором від 20 травня 2011 року, 50000 грн. за договором від 16 травня 2011 року, 30000 грн. за договором від 21 травня 2011 року (т. 1 а. с. 97 100).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, встановленні вищеназваними рішеннями Бобринецького районного суду обставини порушення зобовязань за договорами позики та договорами поруки мають приюдиційне значення у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про недійсність договорів позики внаслідок їх укладення директором господарства з перевищенням його повноважень, передбачених статутом, не заслуговують на увагу.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на приписи ст. ст. 92, 203, 215 ЦК України, договір, укладений від імені юридичної особи її виконавчим органом (директором) з третьою особою, може бути визнаний недійсним із підстав порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, якщо відповідні обмеження існували на момент укладення оспорюваного договору.

Разом із тим, ч. 3 ст. 92 цього Кодексу встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідач не надав доказів та не спростував встановлену ст. 204 Кодексу презумпцію правомірності договорів позики.

Виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання.

Згідно п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За приписами ст. 550 цього ж Кодексу право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. 1, ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Встановивши, що відповідачі не виконують зобовязання щодо повернення позик, суд першої інстанції, відповідно до вищеназваних норм ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів пені, нарахованої від суми простроченого зобовязання.

Правильність проведеного судом першої інстанції математичного розрахунку пені по кожному договору позики сторонами не оспорюється.

Щодо доводів апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції при вирішенні спору норм Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», то вони також є помилковими так, як відповідно до преамбули вказаного Закону він регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань суб'єктами яких є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно п. 2.2. мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 перелік суб'єктів правовідносин, встановлений Законом (Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»), є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Беручи до уваги викладене, Конституційний Суд України вважав, що в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону слід розуміти так, що дія Закону поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Таким чином на договірні правовідносини за участю фізичних осіб він не поширюється.

У звязку з тим, що у спірних правовідносинах приймають участь, як юридична особа, так і фізичні особи, норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» на ці правовідносини не поширюються.

Проте у разі, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 3 вересня 2014 року № 6-100цс14 та від 4 листопада 2015 року № 6-1120цс15, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

При цьому положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що умовами укладених між сторонами договорів позики (із змінами) передбачено, що у випадку несвоєчасного поверненя позичальником сумм позики, він зобовязаний сплатити суму боргу, а також пеню за кожен день прострочення виконання.

Суд першої інстанції погодився з нарахованим позивачем розміром пені, зокрема:

за договором позики від 31 березня 2011 року в розмірі 273000 грн. в той час, як заборгованість по позиці становить 60000 грн.;

за договором позики від 21 квітня 2011 року в розмірі 277500 грн. в той час, як заборгованість по позиці становить 50000 грн.;

за договором позики від 10 травня 2011 року в розмірі 91000 грн. в той час, як заборгованість по позиці становить 20000 грн.;

за договором позики від 20 травня 2011 року в розмірі 72800 грн. в той час, як заборгованість по позиці становить 16000 грн.;

за договором позики від 16 травня 2012 року в розмірі 227500 грн. в той час, як заборгованість по позиці становить 50000 грн.;

за договором позики від 21 травня 2012 року в розмірі 136000 грн. в той час, як заборгованість по позиці становить 30000 грн.

Отже, встановивши, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобовязання, суд не обговорив і не вирішив питання про застосування до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та не зменшив розміру пені.

Враховуючи обставини справи та виходячи зі змісту ст. ст. 3, 551 ЦК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку про наявність підстав та необхідність зменшення розміру неустойки (пені) за договором позики від 31 березня 2011 року до 60000 грн., за договором позики від 21 квітня 2011 року до 50000 грн., за договором позики від 10 травня 2011 року до 20000 грн., за договором позики від 20 травня 2011 року до 20000 грн., за договором позики від 16 травня 2012 року до 50000 грн., за договором позики від 21 травня 2011 року до 30000 грн.

Оскільки за договором позики від 29 квітня 2011 року розмір пені (59150 грн.) не перевищує розмір основного боргу (65000 грн.), то підстави для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України відсутні.

Крім того, суд першої інстанції стягнув неустойку на користь позивача солідарно з ДП ДГ «Червоний землероб» і ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Проте за змістом ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції не врахував, що у справі предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником, як солідарні боржники. Умовами договорів поруки передбачено також право кредитора предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Отже, висновки суду про наявність підстав для стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за договором не узгоджуються з приписами ст. 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Хоч в апеляційній скарзі на цю обставину відповідач не посилався, проте, відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи встановлено неправильне застосування норм матеріального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З урахуванням виявленої неправильності застосування судом норм матеріального права (ст. ст. 551, 554 ЦК) та відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду так, як допущені судом помилки вплинули на правильність визначення розміру неустойки, яка підлягає стягненню, та порядку виконання зобовязання поручителями, але вказані помилки не мають наслідком відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідного господарства «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України задовольнити частково.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2014 року змінити.

Зменшити розмір стягуваної з Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний Землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України ОСОБА_9 і ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_2 пені за договором позики від 31 березня 2011 року до розміру 60 000,00 грн., пені за договором позики від 21 квітня 2011 року до розміру 50 000,00 грн., пені за договором позики від 10 травня 2011 року до розмірі 20 000,00 грн., пені за договором позики від 20 травня 2011 року до розміру 20 000,00 грн., пені за договором позики від 16 травня 2012 року до розміру 50 000,00 грн., пені за договором позики від 21 травня 2011 року до розміру 30 000,00 грн.

В частині стягнення пені за договором позики від 29 квітня 2011 року у розмірі 59 150,00 грн. залишити без змін.

Всього підлягає стягненню пеня у загальній сумі 289150 (двісті вісімдесят девять тисяч сто пятдесят) грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: