Справа № 462/2034/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у судовому порядку 05.07.2013 року, та від спільного подружнього життя мають повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 12.04.2016 року звернулася з позовом в суд про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3-М.Р. в розмірі 1/2 від заробітку (доходу) відповідача, з дня досягнення сином 18 років і до закінчення ним навчання 30.06.2017 року, посилаючись на те, що їхній син навчається в Львівському коледжі транспортної інфраструктури Дніпропетровського університету залізничного транспорту на денній формі навчання, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач працює і зобовязаний як батько матеріально допомагати синові у звязку із навчанням.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, та доповнила, що відповідач крім аліментів, які сплачував до досягнення сином 18 років, ніякої матеріальної допомоги не надає. Вважає, що відповідач в силу закону зобовязаний утримувати повнолітнього сина на час його навчання, оскільки вона самостійно утримувати сина не має можливості. Крім цього зазначила, що в неї поганий стан здоровя, в звязку з чим вона періодично проходить лікування, та що син ОСОБА_4 також хворіє.

Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що завжди надавав посильну матеріальну допомогу дітям, в тому числі синові ОСОБА_5. Проте вважає, що на даний час син є повнолітнім і підстави для стягнення з нього аліментів на утримання сина відсутні. Крім цього, він хворіє, а також допомагає матері-пенсіонерці, з якою проживає в одній квартирі і яка хворіє, змушена постійно купувати ліки. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що повнолітній син сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-8), зареєстрований на ІНФОРМАЦІЯ_2, де проживає з мамою ОСОБА_1, та, після досягнення повноліття, продовжує навчатися на денній формі навчання в Львівському коледжі транспортної інфраструктури Дніпропетровського університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_6, закінчує навчання в 30.06.2017 року (а.с.4), у звязку з чим потребує матеріальної допомоги.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює машиністом тепловоза в ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» та згідно довідки про доходи №390 від 08.08.2016 року загальна сума його заробітку за період з серпня 2015 року по липень 2016 року становить 52126,29 грн. (а.с.33). При цьому встановлено, що відповідач хворіє і проходить лікування, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи витяг з карти стаціонарного хворого (а.с. 77).

Позивач працює бухгалтером в Регіональній філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» і, як вбачається із матеріалів справи, має ряд хронічних захворювань, у звязку з чим проходить лікування (а.с. 34, 36-53).

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суду не представлено відповідачем належних і допустимих доказів того, що на його утриманні перебуває мати-пенсіонерка і він надає їй матеріальну допомогу, зокрема, на придбання ліків, надані ОСОБА_2 квитанції (а.с. 78-79) не є підтвердженням придбання медикаментів відповідачем для його матері.

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, та враховуючи, що утримувати дітей зобов'язані обоє батьків, те, що сторони працюють, їх матеріальний стан і стан їхнього здоровя, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення сином навчання 30.06.2017 року, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, відповідатиме реальним потребам повнолітнього, у звязку з його навчанням, а також матеріальному становищу сторін у справі і іншим встановленим обставинам справи.

Щодо вимоги позову про стягнення аліментів з дня досягнення сином повноліття, то така не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом 12.04.2016 року (а.с.1).

У позовній заяві та у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували, що ОСОБА_1 до звернення до суду вживала заходів щодо одержання аліментівз відповідача, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх оплати.

За таких обставин суд не знаходить відповідних правових підстав, визначених ч.2 ст.191 СК України, для стягнення з відповідача аліментів за минулий час з 02.03.2016 року до 12.04.2016 року.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому із ОСОБА_2 слід стягнути 551,20 грн. судового збору в дохід держави, від сплати якого при подачі позовної заяви позивач була звільнена.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого на ІНФОРМАЦІЯ_4 та проживаючого на ІНФОРМАЦІЯ_5, який працює машиністом тепловоза ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.04.2016 року до завершення сином навчання 30.06.2017 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 551,20 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний