АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/8409/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Маринченко М.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві про звільнення майна з-під арешту.

Не погодившись із такою ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати на передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що відмовляючи у відкритті провадження, суд дійшов помилкового висновку про те, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільної юрисдикції. Зазначає, що спір про звільнення майна з-під арешту не є публічно-правовим, оскільки за суб'єктним складом та характером правовідносин не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, яке надано у п.1 ч.1 ст. 3 КАС України, а тому він не підлягає вирішенню відповідно до цього кодексу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, в квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві про звільнення майна з-під арешту (а.с.1-3).

28 квітня 2016 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним позовом (а.с.5-6).

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позов ОСОБА_1 до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві про звільнення майна з-під арешту не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказаний спір не є приватноправовим спором щодо захисту права власності, а є публічно-правовим спором щодо оскарження дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень при реалізації ним владних управлінських функцій.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

ОСОБА_1, діючи на власний розсуд, звернувся до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, посилаючись на ст.ст.317,321,391 ЦК України та ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» як підставу заявлених вимог.

При цьому, ОСОБА_1 не було заявлено вимоги з приводу незаконності або протиправності дій, рішення або бездіяльності державної виконавчої служби. Тобто, ним не оскаржувалась законність постанов державного виконавця про накладення арешту на майно боржника, а позов про звільнення майна з-під арешту заявлено в зв'язку з порушенням його права власності.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № З «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу скарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» дана категорія справ розглядається в порядку адміністративного судочинства лише у випадках визнання дії відповідача незаконними. В даному випадку позовні вимоги стосувались лише зняття арешту з майна, що належить позивачу на праві власності.

Таким чином, спір про звільнення майна з-під арешту не є публічно-правовим, оскільки за суб'єктним складом та характером правовідносин не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, яке надано у п.1 ч.1 ст. 3 КАС України, а отже, він не підлягає вирішенню відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п.п.1, 3, 5 ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Як вбачається із змісту позовної заяви ОСОБА_1 посилається на те, що арештоване майно є його власністю,та внаслідок арешту цього майна порушується його право, як саме власника майна. Позивач обґрунтовував свої вимоги відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.ст.317,321,391 ЦК України.

З урахуванням положень законодавства, які містяться в ст.ст.15,16,386,391,392 ЦК України, та приписів ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», в даному випадку не вбачаються ознаки публічно-правового спору, підсудного адміністративному суду.

Позов про звільнення майна з-під арешту направлений на доведення обставини неправомірності дій державної виконавчої служби з підстав належності позивачу на праві власності спірного майна, тобто є спором про право, який розглядається в порядку цивільного судочинства, що в свою чергу виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль