АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2611/16 Справа № 183/3186/15 Головуючий у 1 й інстанції - Дубовенко І. Г. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи вимоги тим, що на її утриманні знаходиться ОСОБА_4 - син відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається на першому курсі денної форми навчання в Одеській юридичний академії. Він не працює, перебуває на її утриманні та потребує матеріальної допомоги в зв'язку з навчанням, тому просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати, пов'язані з навчанням ОСОБА_4: витрати на проживання в гуртожитку, проїзд, харчування, в розмірі 4373,82 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, пов'язані з розглядом справи (а.с. 3-4).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 321,33 грн. в рахунок відшкодування додаткових витрат їх спільної дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та судовий збір в розмірі 243,60 грн., а всього 564,93 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 58-61).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування з прийняттям нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 64-65).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з листопада 1996 року по січень 2001 року сторони перебували у шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась дитина - ОСОБА_4, який на даний час є повнолітнім (а.с. 5-7).

Згідно довідки Національного університету «Одеська юридична академія» № 82 від 10 квітня 2015 року ОСОБА_4 є студентом першого курсу денного відділення соціально-правового факультету (а.с. 14).

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року зміненим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року з відповідача на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_4, який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), щомісячно (а.с. 41-44).

Згідно наданих позивачем копій квитанцій, вона у період з квітня 2014 року по січень 2015 року (до виповнення дитині 18 років) сплатила 4400,00 грн. за проживання дитини у гуртожитку, 642,65 грн. за її проїзд та 3705,00 грн. за костюм, сорочку та краватку, а всього - 8747,65 грн. (а.с. 8-13).

Із довідки державного виконавця Цибульської А.В. відповідач на протязі 2012- 2014 року сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, заборгованість станом на 01.02.2015 року по аліментам склала 237.00 грн. (а.с.45). Із довідки про доходи відповідача вбачається що його щомісячна заробітна плата в 2015 році не перевищувала 1500 грн. (а.с.46).

Позивач не надала суду доказів про те, що вона з відповідачем узгоджувала придбання для сина костюма та інших речей в сумі 3705.00 грн. Тому доводи позивача, що суд необґрунтовано відмовив у стягненні частини понесених нею витрат на костюм та інші речі є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим ст. 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.

За таких обставин, а також враховуючи те, що з відповідача згідно до ст. 199 СК України стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання, доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність підстав для покладення на відповідача обов'язку по участі у додаткових витратах, пов'язаних з навчанням дитини (проживання у гуртожитку, проїзд, одяг).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи і суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: