Справа №639/3919/16-ц
Провадження №2/639/1469/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, суд

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2016 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник КП «Харківводоканал» з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просив суд стягнути з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 6 534,94 грн. та стягнути судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.01.2016 року було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.

Позивач зазначає, що за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, б. 47/49, кв. 24 мешкають ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку №76133, та, що за відповідачами за період з 01.04.2013 року по 31.07.2015 року утворилася заборгованість у сумі 4 563,39 гривень.

Позивач вказує, що несплата боргу призводить до погіршення стану комунальних мереж централізованого водопостачання та водовідведення, погіршує можливості щодо забезпечення екологічного добробуту міста та негативно впливає на впровадження природоохоронних заходів.

Боржникам було направлене рахунок-попередження з пропозицією погасити борг за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у десятиденний термін.

Як вказує позивач, у зазначений термін боржники не здійснили жодних заходів до повного погашення заборгованості, у зв'язку з чим КП «Харківводоканал» і звернулися до суду.

21 липня 2016 року відповідачем ОСОБА_1 було подано письмові заперечення в яких зазначено, що за період з 12.03.2014 року між нею та КП «Харківводоканал» було укладено договір про погашення заборгованості за період 2000-2014 р.р. у сумі 4 794,80 грн., які були сплачені у той же день, а тому станом на 01.04.2014 року заборгованість відсутня. В подальшому оплата за надані послуги проводилась у належних розмірах та у встановлені строки.

В заяві від 29.07.2016 року відповідач ОСОБА_2 вказала, що за період з 01.04.2014 року по 31.07.2015 року заборгованість складала 816,79 грн., яка була сплачена в повному обсязі.

Представник позивача, ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 19.11.2015 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав відсутності заборгованості, просили суд відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.01.2016 року було скасовано судовий наказ Жовтневого районного суду м. Харкова №639/10242/15-ц від 21.12.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованості у сумі 7 181,44 грн.

Згідно п.2 ч. 8 ст. 105-1 ЦПК України, у разі скасування судового наказу заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

Так, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в порядку позовного провадження.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровані та мешкають за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, б. 47/49, кв. 24, що підтверджується відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУДМСУ в Харківській обл. (а.с. 15-16)

Власниками вказаної квартири є ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та ОСОБА_9М, про що свідчить Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.02.2014 року. (а.с. 57)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7, ОСОБА_8, та ОСОБА_9 є малолітніми особами.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Як вбачається зі зведеної картки абонента В+К (разом), доданої до позову, відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття особового рахунку ХКОВ №76133за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, б. 47/49, кв. 24.

Представник позивача в судовому засіданні вказувала, що за даним особовим рахунком наявна заборгованість за послуги водопостачання за період з 01.04.2013 року по 31.07.2015 року в розмірі 3 048,14 грн., та за послуги водовідведення за період з 01.04.2013 року по 31.07.2015 року в розмірі 1 515,25 грн. (а.с. 8-9)

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні проти такого розміру та періоду заборгованості заперечували, посилаючись на те, що заборгованість відсутня внаслідок її погашення на підставі договору.

Судом встановлено, що 12 березня 2014 року між Комунальним підприємством «Харківводоканал» (Виконавець) та ОСОБА_1 (о/р 76133 за адресою: вул. Полтавський шлях, б. 47/49, кв. 24) (Споживач) було укладено Договір про погашення заборгованості.

Відповідно до умов даного договору споживач погашає заборгованість, що виникла перед виконавцем за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 2000 р. по 2014 р. на суму 4 794,93 грн. (3 177,33 грн. та 1 617,60 грн.) протягом 12 місяців з моменту укладання договору.

Адвокат ОСОБА_5 пояснила суду, що заборгованість у розмірі 4 794,80 грн. була погашена відповідачами відразу після укладання договору.

Зазначені обставини також узгоджуються і з матеріалами справи, а саме квитанціями, та зведеною карткою абонента. (а.с. 8, 39)

Таким чином, заборгованість відповідачів, що виникла за період з 2000 р. по 12.03.2014 р. відповідачами була фактично погашена у зв'язку із виконанням умов Договору про погашення заборгованості, у зв'язку з чим суд вважає, що станом на 12.03.2014 року заборгованість відповідачів за надані послуги водопостачання та водовідведення відсутня.

Надалі судом встановлено, що починаючи з 01.04.2014 року по 31.07.2015 року відповідачам нараховані суми за спожиті послуги, а саме: у 2014 році (з квітня 2014 року) 2 191,02 грн., у 2015 році (по липень 2015 р. включно) 2 897,77 грн., що у сумі становить 5 088,79 грн.

Згідно цієї ж картки абоненту вбачається, що за спожиті послуги у 2014 році (з квітня 2014 року) відповідачами було сплачено 2 872,20 грн., у 2015 році (по липень 2015 р. включно) 1 400 грн., що у сумі становить 4 278,20 грн. (а.с. 8-9, 40-43)

Відтак, різниця між нарахованими сумами та сплаченими становить 810,59 грн., що і є заборгованістю відповідачів за період з 01.04.2014 року по 31.07.2015 року.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності зі ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 р. споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» №2918 від 10.01.2002 р. споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідачем ОСОБА_2 суду була надана копія квитанція, з якої вбачається, що 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 сплатила на користь КП «Харківводоканал» заборгованість по 31.07.2015 р. у сумі 816,79 грн. (а.с. 58)

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України і в термін передбачений зобовязанням.

Таким чином, заборгованість відповідачів за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.04.2013 року по 31.07.2015 року відсутня, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

У зв'язку з тим, що судом було встановлено відсутність заборгованості відповідачів перед КП «Харківводоканал», підстави для стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, також відсутні.

Посилання представника позивача на те, що кошти, які були сплачені відповідачами, спрямовувалися на погашення заборгованості минулих періодів є безпідставними, не відповідають вимогам чинного законодавства та суті зобовязань, які виникли між сторонами, у зв'язку з чим суд не приймає їх до уваги.

Стосовно посилань представника відповідачана те, що між сторонами відсутній договір про надання послуг суд зазначає наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Позивач є виконавцем послуг водопостачання та водовідведення, визначений відповідним рішенням Харківської міської ради, має ліцензію на надання таких послуг, що підтверджено матеріалами справи.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15.

На підставі викладеного і керуючись ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209-210, 212-215 ЦПК України, ст. 322, 383, 405, 526, 530, 541, 625 ЦК України, 150, 156, 162 ЖК Української РСР, ст. 20, 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович