Справа №489/414/16-ц 26.04.2016 26.04.2016 26.04.2016
Провадження №22-ц/784/1038/16 Суддя по 1 інстанції - Спінчевська Н.А. Категорія 24 Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

26 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання - Тищенко Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_2 та представника відповідача - Дяченка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2016 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконком Миколаївської міської ради, про внесення змін до договору,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі - Товариство) про внесення змін до договору про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання, укладеного між ними 1 листопада 2005 року.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що з 15 квітня 2013 року, в порушення пункту 2.1.4 договору, відповідач не постачає гарячу воду до його квартири, а також і не виконує рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2014 року, постановлене у справі за його позовом, яким зобов'язано відповідача поновити безперебійне постачання гарячої води у квартиру АДРЕСА_1, наймачем якої він є.

Таке порушення умов договору відповідачем позивач вважав істотним та таким, що позбавляє його необхідних санітарно-гігієнічних умов для проживання у квартирі багатоквартирного будинку з усіма зручностями, яка перебуває у комунальній власності.

У їх багатоквартирному будинку квартири передавалися його мешканцям у користування з усіма зручностями, як і передбачено проектом його будівництва.

Посилаючись на викладені обставини та вимоги ч. 2 ст. 651 ЦК України, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив змінити вищезазначений договір, виключивши з нього пункти 2.1.4, 4.2.4 - 4.2.5 щодо обов'язку відповідача постачати гарячу воду та умов оплати цієї послуги, а також вилучити слова й словосполучення «та гарячого водопостачання», «та гарячу воду» із назви договору і пунктів 1.1, 3.1.1, 3.1.3, 4.1.2, 6.1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23березня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення районного суду, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що укладений сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг щодо централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, відповідно до ст. 648 ЦК України, є договором приєднання, укладений на підставі встановленої типової форми договору, тому друга сторона (споживач) не може змінити його умови.

Між тим, колегія не може погодитися з усіма висновками суду першої інстанції.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» (з наступними змінами), Законом України від 2 червня 2005 року «Про теплопостачання» та постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Так, згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води є житлово -комунальною послугою.

Частиною 1 ст. 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч.3 ст. 20 цього ж Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» ( далі - постанова № 630),

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч.1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови № 630 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За змістом ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однакові для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Відповідно до частин 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, з урахуванням викладеного та відповідно до змісту ст. ст. 633,634 ЦК України договір про надання житлово-комунальних послуг є договором приєднання і одночасно публічним договором.

Однак, договір приєднання може бути змінений за вимогою сторони, яка приєдналася, у тому числі фізичної особи - споживача.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавлена прав, які звичайно мала, а також якщо договір, виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, що приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Разом з тим, особливі підстави, передбачені ч.2 ст. 634 ЦК України для зміни або розірвання договорів приєднання, не можуть бути підставами для розірвання або зміни інших видів договорів.

Крім того, зазначені у ч. 2 ст. 634 ЦК підстави для зміни або розірвання договору, також і не є наслідком незаконності умов договору приєднання. Сторона, яка приєдналася, наділена правом вимагати зміни договору приєднання навіть при формальній законності його змісту.

З урахуванням викладеного, посилання позивача на вимоги ч. 2 ст. 651 ЦК України, як на правову підставу для задоволення його позову, є необґрунтованим, оскільки її дія не розповсюджується на договори приєднання.

Проте, підставами позову є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму права, тому суд може самостійно її змінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 є наймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_1 з усіма зручностями, яка перебуває у комунальній власності та знаходиться у багатоквартирному будинку.

Згідно із договором № 487032 від 1 листопада 2005 року про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання, укладеного між ОСОБА_2 (в подальшому, у зв'язку зі змінами, внесеними до акту цивільного стану, - ОСОБА_2) та відкритим акціонерним товариством «Миколаївська теплоелектроцентраль» (перейменоване в публічне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль») відповідач, як постачальник, зобов'язався надавати позивачу до його квартири через приєднану мережу теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання (п. 1.1 договору).

При цьому, згідно із пунктом 2.1.4 договору надавати гаряче водопостачання відповідач зобов'язаний згідно із графіком, затвердженим міськвиконкомом, із дотриманням та забезпеченням відповідного температурного режиму.

Натомість обов'язком позивача, як споживача наданих послуг, є своєчасне проведення оплати фактично спожитих послуг відповідно до встановлених тарифів.

Крім того, умовами цього договору передбачена відповідальність сторін за невиконання договору, а також визначені якісні характеристики послуг, відповідальність сторін за його невиконання, неналежне виконання або неякісне надання комунальних послуг та порядок оформлення претензій. Зокрема, відносно послуги щодо гарячого водопостачання це передбачено пунктами 2.1.4, 3.1.1, 4.1.2, 4.2.4 - 4.2.5, 6.1.

Відповідно до пункту 5.1 договору він є безстроковим, а строк позовної давності сторонами збільшено до 10 років (п. 5. 3 договору).

Зазначений договір в цілому відповідає типовій формі договору, в редакції постанови № 630, в редакції чинній на час укладення договору.

Крім того, як з'ясовано судом, оригінал договору, наявний у відповідача, і договір, що надав суду позивач, містить пункт 6.5, яким визнано, що цей договір не є договором приєднання та публічним. Однак така домовленість сторін договору не відповідає вищезазначеним вимогам закону та не змінює суті та правової природи спірного договору, як публічного та договору приєднання.

Згідно із особовим рахунком № 487032 позивача, відкритим у відповідача, ОСОБА_2 належно виконує умови договору й заборгованості за надані відповідачем послуги не має. При цьому оплата за гаряче водопостачання йому не нараховується і не проводиться (а.с. 53-54).

Відповідач у договорі визначений як постачальник теплової енергії для централізованого опалення та централізованого водопостачання. Згідно зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року у статтю 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», її доповнено частиною 4, якою визначено, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Проте, зазначене не змінює того факту, що комунальну послугу щодо централізованого гарячого водопостачання позивачу як надавало вказане Товариство, так і надає її в подальшому, як виконавець цієї послуги.

Із пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що станом на час розгляду справи інша теплопостачальна організація в м. Миколаєві технічно не взмозі виконувати зазначену комунальну послугу, без додаткового облаштування відповідних комунікацій у відповідності до виготовленої технічної документації.

Зазначені фактичні обставини справи сторонами не оспорюються.

На обгрунтування своїх позовних вимог позивач надав докази того, що відповідач у примусовому порядку не виконує рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2014 року, постановлене у справі за його позовом, яким зобов'язано відповідача поновити безперебійне постачання гарячої води у квартиру АДРЕСА_1, в якій він проживає (а.с. 5-6). У зв'язку з чим державною виконавчою службою після неодноразового накладення штрафів, матеріали направлені до правоохоронних органів для притягнення посадових осіб Товариства до кримінальної відповідальності.

Позивач вказував, що відсутність послуги щодо гарячого водопостачання, яку відповідач зобов'язався надавати, є істотним порушенням його прав споживача, позбавляє його необхідних санітарно-гігієнічних умов для проживання у квартирі.

Укладаючи договір з відповідачем він розраховував на те, що буде забезпечений цією послугою відповідно до вимог закону та умов договору. Відсутність цієї послуги позбавила його права належного користування квартирою, а квартиру позбавило її первинного статусу та властивостей як квартири з усіма зручностями. Зазначене є підставою для внесення змін до договору.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вказував, що поновлення його порушеного права у такий спосіб надасть йому можливість ставити перед власником житлового будинку питання щодо забезпечення його альтернативним видом гарячого водопостачання, яке йому не може надати Товариство. Оскільки він є інвалідом 2 групи безстроково та малозабезпечена особа й самостійно цього зробити не взмозі. (а.с. 7). Інші способи захисту порушеного права не призвели до їх реального поновлення, не дивлячись на наявність судового рішення, постановленого на його користь.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник Товариства вказував, що послуга щодо централізованого постачання гарячої води, як до квартири позивача, так і всім мешканцям цього ж багатоквартирного будинку, не надається ні в опалювальний період, ні в між опалювальний період, однак не з вини Товариства.

Зокрема, в опалювальний період Товариство має технічну можливість надавати послуги щодо гарячого водопостачання мешканцям вказаного багатоквартирного будинку, однак не надає її через відсутність належних обсягів газопостачання (лімітів газу).

В міжопалювальний період Товариство не має технічної можливості здійснювати централізоване гаряче водопостачання цього багатоквартирного будинку.

Укладений з позивачем договір є публічним та договором приєднання, відповідає формі затвердженого типового договору, яким встановлювалися однакові умови для всіх споживачів, оплата за ненадану послугу позивачу не нараховується.

Отже, судом встановлено, що відповідач зазначив у договорі послугу, яку він не надає й не гарантує її надання в подальшому.

Крім того, представник відповідача вказував, що у зв'язку зі змінами, внесеними у статтю 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вони проводять переоформлення договорів, про що повідомляли споживачів шляхом здійснення повідомлення у місцевій газеті, а також у щомісячних повідомленнях про нарахування.

При переукладенні договору обсяг послуг у договорі може бути зазначений з урахуванням технічних можливостей виконавця послуги.

Натомість позивач вказував, що з ним укладено безстроковий договір (п. 5.1), який не потребує переоформлення з цим же Товариством, жодних повідомлень щодо переукладення договору або проект нового (зміненого) договору відповідач йому не направляв, як і не надав його до суду під час розгляду справи.

За такого, слід дійти висновку, що відповідач не визнає право позивача на зміну умов договору.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право позивача порушено й підлягає поновленню в обраний ним спосіб, який відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

З урахуванням викладеного та на підставі положень ч. 2 ст. 634 ЦК України, колегія вважає, що є підстави для внесення змін до договору. Оскільки позивач позбавлений права користування житлово-комунальною послугою, яка передбачена законом та умовами укладеного договору. Зазначене істотно порушує інтереси позивача, тому є неприпустимим для нього.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Змінити договір про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання № 487032, укладений 1 листопада 2005 року між публічним акціонерним товариством «Миколаївська теплоелектроцентраль» та ОСОБА_2, виключивши з нього пункти 2.1.4, 4.2.4 - 4.2.5 щодо обов'язку постачальника централізовано постачати гарячу воду та умов оплати цієї послуги споживачем, а також вилучити із договору слова й словосполучення «та гарячого водопостачання», «та гарячу воду» із назви договору і пунктів 1.1, 3.1.1, 3.1.3, 4.1.2, 6.1.

Стягнути із публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 487,20 грн. судового збору на користь держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: