Справа № 175/5124/15-ц
Провадження № 2/175/2100/15
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

27 жовтня 2016 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.,

при секретарі Пренко А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним правочином,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідачки про визнання договору дарування недійсним правочином. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 02.12.2009 року між сторонами було укладено договір дарування, однак він вважав що укладає договір довічного утримання, тому просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку №93 по вул. Севастопольській в м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, оскільки він помилився щодо обставин при вчиненні спірного правочину, а саме вважав що укладає договір довічного утримання, а не договір дарування.

Позивач та його представник у судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні надали письмові заперечення у яких вважали предявлені вимоги безпідставними та необґрунтованими, тому просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 із застосуванням терміну позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, яким просить визнати недійсним договір дарування від 02.12.2009 року житлового будинку №93 по вул. Севастопольській в м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, оскільки при укладенні даного правочину його було введено в оману і він не усвідомлював значення своїх дій, а саме вважав що укладає договір довічного утримання, а не договір дарування.

Так, згідно статті 69 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх доводів посилається на те, що відповідачка ОСОБА_3 за умовами спірного договору повинна була доглядати та надавати допомогу до самої смерті, але довідавшись що йому 19.10.2011 року поставили діагноз рак шлунку припинила це робити, за таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачу стало відомо про можливе порушення його прав з моменту коли відповідачка припинила його доглядати, і саме з цього часу почав спливати строк позовної давності, але з 19.10.2011 року до 22.12.2015 року (дата подання позову) ніяких дій направлених на захист свого порушеного права ОСОБА_1 не вчиняв.

Таким чином, судом встановлено, що позивач звернувся до суду із даним позовом лише 22.12.2015 року, тобто за межами строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК України (тривалістю у 3 (три) роки). Разом з ти, суду не надано доказів того, що ОСОБА_1, пропущено термін звернення до суду з даним позовом за поважних причин, крім того позивач у своїй позовній заяві не просить суд поновити термін звернення до суду з даною позовною заявою.

У відповідності до ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 предявлені у позові до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним правочином підлягають залишенню без задоволення у звязку зі спливом терміну позовної давності.

Судові витрати слід залишити за позивачем, відповідно ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 73, 88, 215, 223 ЦПК України, ст.ст. 3, 12, 13, 15, 16, 256, 257, 259, 260, 261, 267 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним правочином залишити без задоволення.

Судові витрати віднести за рахунок позивача ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров