Справа № 317/2329/15-ц
№/п 2/317/75/2016
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гончаренко П.П.,

при секретарі Ігнатченко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: Запорізька районна державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області із позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: Запорізька районна державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 14.07.2014 року померла її свекруха ОСОБА_3, яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок 148 по вулиці Леніна у селі Григорівка, Запорізького району, Запорізької області, земельну ділянку площею 0,204 га за цією ж адресою, на якій знаходиться вказаний житловий будинок, житловий будинок 150 по вулиці Леніна у селі Григорівка, Запорізького району, Запорізької області та земельну ділянку площею 0,190 га за цією ж адресою, на якій розташований цей житловий будинок, а також земельну ділянку площею 8,58 га., розташовану на території Григорівської сільської ради, Запорізького району, Запорізької області. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_3 На час відкриття спадщини позивачка протягом 12 років постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: село Григорівка, вул. Леніна, буд. 148, Запорізького району, Запорізької області, а тому вважала, що на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину. Саме з цієї причини ОСОБА_1 не зверталася протягом 6-місячного строку до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Позивачка також зазначає, що мала зі своєю свекрухою ОСОБА_3 спільний бюджет, піклувалася про матір свого чоловіка, купувала їй необхідні речі, ліки, доглядала за господарством, сплачувала та продовжує сплачувати комунальні послуги. Також вона організувала та оплатила похорони ОСОБА_3

Позивачка також вказує, що 08.02.2015 року на її адресу надійшов лист від Запорізької районної державної нотаріальної контори, в якому їй було запропоновано звернутися до цієї нотаріальної контори в строк до 08.02.2015 у разі, якщо вона бажає оформити свої права на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 Наступного дня, 09.02.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте у видачі свідоцтва позивачці було відмовлено з підстав пропуску нею 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини.

Також, позивачка зазначає, що у 6-місячний строк, встановлений для прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася онука померлої ОСОБА_3 ОСОБА_2, яка згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України за правом представлення є спадкоємцем першої черги за законом.

ОСОБА_1В зауважила, що 17.06.2015 року вона зверталася до Запорізького районного суду Запорізької області в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заінтересованою особою у справі була залучена ОСОБА_2, яка висловила свою незгоду з вказаною заявою. Під час розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд дійшов до висновку, що з заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право та постановив ухвалу від 02.07.2015 року по справі № 317/1887/15-ц, провадження № 2-о/317/46/2015 року, якою заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини була залишена без розгляду внаслідок наявності спору про право. Заявнику було розяснено, що залишення заяви без розгляду не позбавляє її права подати позов до суду на загальних підставах. Вказана ухвала Запорізького районного суду Запорізької області від 02.07.2015 року набрала законної сили.

Позивачка зазначає, що оскільки вона зареєстрована за іншою ніж у спадкодавця ОСОБА_3 адресою та не може документально довести нотаріусу факт свого постійного спільного проживання разом ОСОБА_3 по день її смерті 14.07.2014 року, але вважає себе такою, що фактично спадщину прийняла, тому вона звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог позивачки, посилаючись, що ОСОБА_1 не проживала разом з ОСОБА_3 у будинку 148 по вулиці Леніна у селі Григорівка, Запорізького району, Запорізької області, а проживала у сусідньому будинку під № 150, який також належав спадкодавцю. Згодом, відповідачка та її представник почали наполягати, що ОСОБА_1 протягом 2012-2013 років проживала в іншому селі Запорожець, по вулиці Жовтневій, у будинку № 24. Тому вона є такою, що пропустила 6-місячний строк, встановлений для прийняття спадщини, відтак у задоволені позову їй необхідно відмовити.

Представник третьої особи Запорізької районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, повідомлявся судом належним чином. Надав суду заяву про розгляду справи у його відсутність, заперечення до позовної заяви відсутні.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши надані докази в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у звязку з наступним.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.07.2014 року померла ОСОБА_3, яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. У звязку зі смертю ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно: будинок 148 по вулиці Леніна у селі Григорівка, Запорізького району, Запорізької області, земельна ділянка площею 0,204 га за цією ж адресою, будинок 150 по вулиці Леніна у селі Григорівка, Запорізького району, Запорізької області, земельна ділянка площею 0,190 га за цією ж адресою, земельний пай площею 8,58 га, розташований на території Григорівської сільської ради, Запорізького району, Запорізької області.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за час свого життя 31.01.2014 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй невістці ОСОБА_1

Син спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_4 помер до відкриття спадщини 18 грудня 2013 року. Відтак його донька ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом за правом представлення.

З матеріалів спадкової справи № 489 за 2014 рік, заведеною Запорізькою районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3, вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 звернулася у межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Позивачка ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом зі спливом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Запорізькою районною державною нотаріальною конторою їй надані письмові розяснення від 21.05.2015 року за № 964/01-16, в яких зазначено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після ОСОБА_3, померлої 14.07. 2014 року. Але, оскільки на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_1 не була зареєстрована разом з нею за однією адресою та не подала своєчасно до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у звязку з пропуском строку на прийняття спадщини. Одночасно ОСОБА_1 запропоновано для вирішення цього питання звернутися до суду.

Встановлено, що у червні 2015 року позивачка зверталася до Запорізького районного суду Запорізької області в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 02.07.2015 року зазначена заява ОСОБА_1 була залишена без розгляду. Підставою залишення заяви без розгляду була встановлена наявність спору про право між заявником та заінтересованою особою ОСОБА_2 та одночасно заявнику було розяснено про право подачі позову на загальних підставах.

Дана правова позиція також закріплена в п.2 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Частиною 1 ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року розяснено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 померла в будинку за місцем своєї реєстрації за адресою: с. Григорівка, вул. Леніна, буд. 148, Запорізького району, Запорізької області і вказаний факт не заперечувався сторонами.

З відмітки про реєстрацію місця проживання у паспорті ОСОБА_1 вбачається та не заперечувалося позивачкою, що вона зареєстрована за адресою:с. Григорівка, АДРЕСА_1.

За приписом ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановлено ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 3.21 ч.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не відмовлялася від спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3

Згідно ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За приписом ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Суд вважає доведеними твердження позивачки, що з 2002 року по день відкриття спадщини 14.07.2014 року вона постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3

Так згідно акту про фактичне мешкання осіб у будинках № 148-150 по вулиці Леніна у селі Григорівка Запорізького району Запорізької області від 07.10.2015 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 2002 року і по теперішній час постійно проживає без реєстрації у будинках 148-150 по вулиці Леніна у с. Григорівка, Запорізького району, Запорізької області. Також, з показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_1 вела спільне господарство разом з померлою ОСОБА_3 Протягом усіх років ОСОБА_1 належно доглядала при житті померлу ОСОБА_3

Разом з цим в матеріалах справи мається довідка сільського голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_7 від 20.05.2015 року № 379 видана в тім, що померла ОСОБА_3 дійсно проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 по день смерті 14.07.2014 року. Разом з нею за вказаною адресою проживала та вела спільне господарство її невістка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає за вказаною адресою по теперішній час.

Проте, суд не приймає до уваги відомості зазначені у довідці від 14.02.2015 року № 175, на яку посилається відповідачка, як на доказ проживання ОСОБА_1 у період з 2002 року по теперішній час за іншою адресою, ніж за тією, де відкрилася спадщина, а саме: с. Григорівка, вул. Леніна, буд. 150, Запорізького району, Запорізької області.

Виходячи з пояснення голови Григорівської сільської ради ОСОБА_7, який був допитаний за ініціативою суду в якості свідка по справі, та змісту його письмової відповіді від 07.10.2015 року № 02-24/180, наданої на адвокатський запит від 01.10.2015 року, померла ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 по день її смерті 14.07.2014 року та разом з нею за вказаною адресою дійсно проживала та вела спільне господарство її невістка ОСОБА_1, яка проживає за вказаною адресою по теперішній час. У довідці від 14.02.2015 року в частині проживання ОСОБА_1 за адресою: с. Григорівка, вул. Леніна, буд. 150, Запорізького району Запорізької області була допущена описка у зазначенні номеру будинку, в якому постійно мешкає ОСОБА_8: так замість будинку 148 помилково було зазначено будинок під номером 150. З цієї причини 20.05.2015 року виконкомом Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області була видана нова довідка з вірними відомостями щодо адреси постійного проживання ОСОБА_1 без реєстрації у с. Григорівка, вул. Леніна, буд. 148, Запорізького району Запорізької області. Отже, довідка виконкому Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 379 від 20.05.2015 року є дійсною та містить вірні відомості щодо адреси постійного проживання гр. ОСОБА_1.

Також свідок ОСОБА_7 показав, що він неодноразово бував у будинку 148 по вул. Леніна, с. Григорівка, де була зареєстрована та постійно проживала ОСОБА_3 Будучі головою Григорівської сільської ради,він особисто поздоровляв ветерана ОСОБА_3 зі святами. Він бачив, що з ОСОБА_3 постійно проживає та доглядає за нею її невістка ОСОБА_1 Також ОСОБА_7 показав, що йому особисто відомо, що ОСОБА_1 не проживала у ІНФОРМАЦІЯ_6, оскільки цей будинок ще не добудований та не пристосований для проживання. В цьому будинку для проживання обладнана одна кімната, в якій мешкають сини ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що з позивачкою ОСОБА_1 вона знайома давно. Також вона добре знала покійну ОСОБА_3, з якою разом працювала. Вказала, що часто приходила до ОСОБА_1 у гості. ОСОБА_1 протягом 10-12 років проживала разом зі своїм чоловіком та з свекрухою ОСОБА_3 у будинку 148 по вул. Леніна, с.Григорівка, де продовжує жити дотепер. Вони разом вели спільне господарство. ОСОБА_1 доглядала ОСОБА_3, коли та перестала вставати внаслідок хвороби ніг. Також ОСОБА_1 організувала та за власні кошти оплатила похорони ОСОБА_3 Цей свідок зауважила, що у будинку 150 по вул. Леніна, с. Григорівка, ОСОБА_1 ніколи не мешкала.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_1 вона знає з дитинства. Дуже добре знала та спілкувалася з ОСОБА_3 Часто бувала у них в будинку за адресою: с. Григорівка, вул. Леніна, буд. 148, де мешкали разом позивачка ОСОБА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_4 та з його матірю ОСОБА_3 Вони мали спільний побут, разом харчувалися, ОСОБА_1 опікувалася ОСОБА_3, коли та перестала ходити. Свідок показала, що ОСОБА_1 постійно проживала та продовжує жити у будинку 148 по вул. Леніна, с. Григорівка понад 10 років. Також, цей свідок повідомила, що їй особисто відомо, що ОСОБА_1 за власні кошти похоронила свою свекруху ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_11 показав, що з 1971 року є сусідом ОСОБА_3, мав з нею добрі сусідські стосунки, вони часто спілкувалися. Свідок пояснив, що давно знає ОСОБА_1 ОСОБА_1 близько 10-12 років проживала в ІНФОРМАЦІЯ_7, вела з ОСОБА_3 спільне господарство. ОСОБА_1 до самої смерті дуже добре доглядала за ОСОБА_3

Вказані свідки показали суду, що ОСОБА_3 ніколи не спілкувалася зі своєю онукою ОСОБА_2, у них були неприязні стосунки. Остання не була присутня на похоронах ОСОБА_3 Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що особисто бачили, як ОСОБА_3 вигнала ОСОБА_2, коли остання прийшла у день смерті її батька ОСОБА_4 до будинку 148 по вул. Леніна у с. Григорівка.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що у період з 2010 по 2014 рік часто бував у будинку 148 по вулиці Леніна у селі Григорівка, так як його матір дружила з покійною ОСОБА_3, декілька разів на тиждень навіщала її, а він приходив у вказаний будинок забирати свою матір. Він постійно бачив там ОСОБА_1, яка господарювала у вказаному будинку, готувала їжу, прибирала, пригощала їх з матірю та поводилася в будинку, як господарка. Крім того, на протязі приблизно 10 років він постійно бачив ОСОБА_1 біля будинку 148, коли та займалася городом. Свідок показав, що організувала та оплатила похорони ОСОБА_3 її невістка ОСОБА_1 Також, свідок показав, що ОСОБА_3 зі своєю онукою ОСОБА_2 не спілкувалася.

Запрошені відповідачем та допитані в якості свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, показали, що ОСОБА_1 проживала у будинку 150 окремо від ОСОБА_3 та спільного побуту вони не мали. ОСОБА_1 іноді заходила до ОСОБА_3, приносила їй їжу. Свідок ОСОБА_16 також пояснила, що покійний чоловік ОСОБА_1 їй розповідав, що ОСОБА_1 у 2012-2013 роках проживала у с. Запорожець.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_15 проживають в іншій частині села Григорівка. Свідок ОСОБА_16 проживає у кінці вул. Леніна у будинку 183. Ці свідки показали суду, що по дорозі на автобусну зупинку вони проходили біля будинків 148 та 150 по вул. Леніна, які розташовані поряд та належали ОСОБА_3 У дворі будинку 150 по вул. Леніна вони іноді бачили ОСОБА_1 Також бачили, як вона виходила з цього будинку.

Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що ОСОБА_1 майже не проживала у ІНФОРМАЦІЯ_6, оскільки постійно винаймала різні квартири для проживання.

Суд критично відноситься до свідчень вказаних вище свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, як з огляду на розбіжності у їх показах у визначенні часу та місця проживання ОСОБА_1, так і на підставі того, що ці свідки показали, про те що вони не бували у будинку 148 по вул. Леніна с. Григорівка та не бачили з ким саме проживала покійна ОСОБА_3 Зі слів цих свідків, вони не спілкувалися близько чи зовсім не спілкувалися зі ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_3 Отже їм особисто не відомо про факт постійного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 Тому, з огляду на положення ст.63 ЦПК України свідчення цих свідків з боку відповідача не є належними доказами по справі.

До того ж, представник ОСОБА_1 пояснила суду, що свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 перебувають з позивачем ОСОБА_1 у неприязних відносинах. Вказані свідки цей факт в суді не заперечували, а тому суд приходить до висновку, що з причини упередженого відношення до позивачки ці свідки могли давати суду необєктивні свідчення.

Неспроможними, на думку суду, є твердження відповідача щодо постійного проживання ОСОБА_1 у будинку 150 по вул. Леніна с. Григорівка Запорізького району Запорізької області з посиланням на зміст первісної та уточненої позовних заяв ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, які містяться в матеріалах справи № 317/649/15-ц, провадження № 2/317/716/2015. Матеріали вказаної цивільної справи були витребувані судом з канцелярії суду та оглянуті в судовому засіданні. В позовах ОСОБА_1 в якості адреси її проживання вказана адреса: с. Григорівка, вул. Леніна, буд. 150, Запорізького району Запорізької області. Суд вважає ґрунтовними та такими, що заслуговують на увагу, пояснення представника позивачки, що адреса постійного проживання ОСОБА_1 у с. Григорівка, вул. Леніна, буд. 150, Запорізького району Запорізької області була зазначена у цих позовних заявах юристом, послугами якого користувалася ОСОБА_1, помилково. Зазначення юристом невірної адреси місця постійного проживання ОСОБА_1 сталося з причини видачі Григорівською сільською радою помилкової довідки від 14.02.2015 року № 175, в якій зазначено, що ОСОБА_1 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_8 з 2002 року по теперішній час без реєстрації, яка міститься в матеріали справи № 317/649/15-ц (а.с. 16). Водночас матеріали справи № 317/649/15-ц містять протилежну за змістом довідку Григорівської сільської ради від 14.02.2015 року № 173, що померла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, дійсно проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10 по день своєї смерті 14.07.2014 року. Разом з нею за вказаною адресою проживала та вела спільне господарство її невістка ОСОБА_1 (а.с.17). Суд бере до уваги пояснення представника ОСОБА_1, що під час підписання позову ОСОБА_1 не звернула уваги на невірно вказану у позові адресу її постійного проживання, але потім з вказаної причини вимушена була залишити цей позов без розгляду. Матеріали справи № 317/649/15-ц дійсно містять заяву ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду (а.с. 88).

Також, суд не бере до уваги довідку від 26.08.2015 року № 01-24/131, надану представником відповідача, як доказ проживання ОСОБА_1 у будинку 150 по вул. Леніна, с. Григорівка, оскільки вказана довідка видана в той час, коли головою Григорівської сільської ради був ОСОБА_7, допитаний судом в якості свідка, який показав, що відомості, викладені в довідці від 20.05.2015 року № 379, є вірними. Крім того, довідка № 1038 від 17.12.2014 року, видана на підставі відомостей, що містяться у погосподарській книзі обліку домоволодінь, не може бути належним доказом по справі, оскільки погосподарські книги обліку домоволодінь не містять інформації про осіб, які проживають у будинках без реєстрації.

Суд не приймає в якості належних допустимих доказів по справі надані адвокатом ОСОБА_2 у судовому засіданні, що відбулося 07.12.2015 року, рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 20.11.2015 року № 44, довідку виконавчого комітету Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 02.12.2015 року № 1027, акт про встановлення факту місця проживання гр. ОСОБА_1 від 19.11.2015 року, відповідь голови Григорівської сільської ради ОСОБА_18 від 25.11.2015 року № 08-43/13029, які містять відомості щодо проживання позивачки протягом 2012-2013 років у селі Запорожець, з огляду на наступне.

Так, допитана судом в якості свідка ОСОБА_19 показала, що ОСОБА_1 ніколи у будинку 24 по вулиці Жовтневій у селі Запорожець не проживала. Вона лише домовлялася з матірю свідка про оренду цього будинку для свого сина ОСОБА_20, який прожив в цьому будинку з грудня місяця 2012 року по 06.03.2013 року. Відомості, викладені в акті про встановлення факту місця проживання гр. ОСОБА_1 від 19.11.2015 року, складеному членами виконавчого комітету Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, що протягом 2012-2013 років ОСОБА_1 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_11, у не відповідають дійсності. Свідок ОСОБА_19,оглянувши акт про встановлення факту місця проживання гр. ОСОБА_1 від 19.11.2015 року пояснила, що вона цей акт не підписувала, що цей документ замість неї підписала відповідачка ОСОБА_2, підробивши підпис свідка, про що особисто зізналася останній. Свідок ОСОБА_19 зауважила суду, що ОСОБА_2 неодноразово телефонувала їй та приїжджала з тим, щоби умовити її особисто підписати акт від 19.11.2015 року та прийти до суду, щоби дати неправдиві покази про проживання ОСОБА_1 протягом 2012-2013 років у будинку 24 по вулиці Жовтневій у селі Запорожець, якій належить матері свідка. ОСОБА_2 також пропонувала за таку послугу свідку ОСОБА_19 гроші. ОСОБА_19 також зауважила, що адвокат відповідачки ОСОБА_24 також телефонував їй, прохаючи підписати цей акт та прийти до суду дати покази про проживання ОСОБА_1 у 2012-2013 роках у селі Запорожець.

Суд бере до уваги наведені покази свідка ОСОБА_19 З огляду на невідповідність відомостей, що містяться в акті від 19.11.2015 року про встановлення факту місця проживання гр. ОСОБА_1 протягом 2012-2013 років у будинку 24 по вулиці Жовтневій у селі Запорожець, дійсним обставинам, суд дійшов до висновку, що усі послідуючі документи, видані на підставі вказаного акту та представлені представником відповідача в якості доказів не проживання ОСОБА_1 постійно зі спадкодавцем ОСОБА_3, а саме: рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 20.11.2015 року № 44, довідка виконавчого комітету Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 02.12.2015 року № 1027, письмова відповідь голови Григорівської сільської ради ОСОБА_18 від 25.11.2015 року № 08-43/13029 також містять недостовірні відомості та не є належними доказами по справі.

Допитана судом в якості свідка член виконавчого комітету Григорівської сільської ради ОСОБА_21, яка приймала участь у складанні акту про встановлення факту місця проживання гр. ОСОБА_1 від 19.11.2015 року та прийнятті на підставі цього акту рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 20.11.2015 року № 44, спростувала відомості, які містять вказані документи, що ОСОБА_1 впродовж 2012-2013 років проживала у селі Запорожець, пояснивши суду, що позивач, на її думку, проживала там приблизно 5 (пять) місяців. ОСОБА_21 показала суду, що при складанні акту про встановлення факту місця проживання гр. ОСОБА_1 від 19.11.2015 року ОСОБА_19 дійсно присутня не була, пояснення свої не давала та після складання цього акту останній був переданий ОСОБА_2 для підписання його у ОСОБА_19 Згодом ОСОБА_2 повернула цей акт до виконкому, в якому вже містився підпис, який, як вважала ОСОБА_21, належить ОСОБА_19 Свідок не змогла пояснити суду чому в акті, який вона складала та підписувала зазначено, що ОСОБА_1 проживала в с. Запорожець на протязі 2012-2013 року. Покази цього свідка також підтверджують недостовірність відомостей, викладених в акті від 19.11.2015 року, та виданих на підставі цього акту рішенні виконкому від 20.11.2015 року, у довідці від 02.12.2015 року № 1027, виданої головою Григорівської сільради ОСОБА_18 та письмової відповіді голови Григорівської сільради ОСОБА_18 від 25.11.2015 року № 08-43/13029.

Суд критично відноситься до показів запрошених з боку відповідачки свідків ОСОБА_21, ОСОБА_25 щодо проживання ОСОБА_1 у будинку 24 по вулиці Жовтневій у селі Запорожець. З показів цих свідків виходить, що жоден з них не був у будинку 24 по вулиці Жовтневій у селі Запорожець, не спілкувався близько з позивачем та не могли стверджувати напевно, що ОСОБА_1 дійсно постійно жила в цьому будинку, ночувала там, що там знаходилися її речі або вона просто приходила до цього будинку відвідувати свого сина.

Свідок ОСОБА_26 показала суду, що двічі була в у будинку 24 по вулиці Жовтневій у селі Запорожець. Зі ОСОБА_1 в цьому будинку знаходився її син, імя якого вона не знає. ОСОБА_26 показала, що їй напевно не відомо чи жила в цьому будинку позивачка.

Отже, в ході допиту свідків ОСОБА_21, ОСОБА_25, ОСОБА_26 щодо факту проживання ОСОБА_1 у будинку 24 по вулиці Жовтневій у селі Запорожець судом було зясовано, що факт проживання позивачки за цією адресою у період 2012-2013 років є лише припущення цих свідків та особисто засвідчити цей факт суду вони не змогли.

Також суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_27, оскільки з них не вбачається, де саме проживала позивачка в період часу, який має значення для правильного вирішення справи.

З огляду на п. п. 23, 27 постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 Пленум Верховного суду України звернув увагу на наступне, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК України.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідачкою не надані беззаперечні докази, в підтвердження її заперечень стосовно постійного проживання позивачки разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини. А з огляду на той факт, що відповідачка не спілкувалася з ОСОБА_3 та не бувала у неї у будинку, тому відповідачці особисто не відомо з ким саме проживала померла та її заперечення проти позову зводяться виключно до її нічим не обґрунтованих міркувань. Тому суд не приймає до уваги не визнання відповідачем позовних вимог, оскільки вони нічим обєктивно не підтверджуються та спростовуються доказами, добитими під час розгляду справи.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. На думку суду, позивачка реалізувала своє право на вільний вибір місця проживання, проживаючи разом з ОСОБА_3 у будинку148 по вулиці Леніна у селі Григорівка, Запорізького району, Запорізької області

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, під час судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 з дати смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер 18 грудня 2013 року по день відкриття спадщини 14.07.2014 року постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3, доглядала за нею, так як остання була хворою та лежачою, в результаті чого спадкодавниця склала заповіт, яким все своє майно заповідала позивачці ОСОБА_1, а тому з огляду на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивачка є такою, що спадщину прийняла.

Також судом встановлено, що житловий будинок № 148 та житловий будинок №150 по вул. Леніна в с. Григорівка є фактично одним господарством, які розподілені посередині двору забором, мають спільний город та господарські будівлі, обидва будинки побудовані померлою ОСОБА_3 та були її особистою власністю.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 15, 60, 107, 109, 118, 212-215, 256 ЦПК України, ст.ст. 1268, 1270, 1272 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: Запорізька районна державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_12, (70452, Запорізька область, Запорізький район, с. Григорівка, вул. Леніна, 39/13, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у будинку за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Григорівка, вул. Леніна, буд. 148 разом зі спадкодавцем її свекрухою ОСОБА_3, померлою 14 липня 2014 року, на час відкриття спадщини 14 липня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Запорізький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: П.П. Гончаренко