У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., МазурЛ.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, встановлення частково нікчемним договору, визнання договору частково припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 8 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив і просив встановити нікчемність статей 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 5.5, 5.6 Загальних умов кредитування - додатку до кредитного договору № 50010712 від 30 вересня 2013 року, укладеного між ним татовариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») і поручителем ОСОБА_7; встановити нікчемність умов договору щодо слів «і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування» після слів «усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях» графіку погашення кредиту - додатку до кредитною договору № 50010712 від 30 вересня 2013 року, укладеного між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» і поручителем ОСОБА_7; встановити нікчемність умов договору щодо слів «на еквівалент» після слів «проценти нараховуються» та «в іноземній валюті» після слів «суми кредиту» речення 4 статті 2.4. Загальних умов кредитування - додатку до кредитного договору № 50010712 від 30 вересня 2013 року, укладеного між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» і поручителем ОСОБА_7 та умови кредитного договору № 50010712 від 30 вересня 2013 року «про разову комісію за надання (розміщення) кредиту у розмірі 2.50% від суми кредиту»; визнати недійсним ст. 8.4. Загальних умов кредитування - додатку до кредитного договору № 50010712 від 30 вересня 2013 року, укладеного між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» і поручителем ОСОБА_7; стягнути з ТОВ «Порше Мобіліті» на його користь 156 408 грн 98 коп.

Позивач посилався на те, що 30 вересня 2013 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті»було укладено кредитний договір № 50010712, за умовами якого він отримав кредит у сумі 392 061 грн 02 коп., в еквіваленті 47 806,49 доларів США, на придбання автомобіля марки VW, модель «Touareg NF», 2013 року випуску. У кредитному договорі визначено строк кредитування - 60 місяців та змінна процентна ставка 9.90%. Суму додаткового кредиту, як кредитного ліміту, визначено сторонами у розмірі 145 324 грн 20 коп., що в еквіваленті становить 17 720,30 доларів США, що не видається позичальнику, а підлягає сплаті рівними місячними платежами на користь страхової компанії AT CK «АХА Страхування» згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору. До кредитного договору сторони також підписали додаток - графік погашення кредиту, відповідно до якого усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування. Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування, відповідач зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі в українських гривнях. У кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін. Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування визначено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником на повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. У подальшому позичальник сплачує платежі на повернення кредиту та додаткового кредиту, відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому, розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей.

Після підписання договору, він у повному обсязі виконував зобов'язання за кредитним договором, сплачував щомісячні платежі, які виставлялись відповідачем. Однак як з'ясувалося у процесі виконання договору, умови кредитного договору, які запропоновано ТОВ «Порше Мобіліті», суперечать його дійсній волі та намірам, на які він розраховував при укладенні кредитного договору, оскільки у кредитному договорі та графіку погашення кредиту немає відомостей щодо повної орієнтовної вартості кредиту, ні в іноземній валюті, ні в гривнях. Також у пп. 1.1,1.3.1. Загальних умов кредитування підтверджується застосування еквіваленту іноземної валюти у розрахунках між сторонами зазначеного договору та встановлюється порядок такого розрахунку, що значно збільшує тягар його відповідальності щодо повернення кредиту шляхом його отримання компанією з урахуванням очікуваної, станом на дату сплати таких коштів, що дає підстави вважати, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, тому позивач ОСОБА_6 просив визнати недійсним кредитний договір № 50010712 від 30 вересня 2013 року та застосувати до спірних правовідносин наслідки недійсності правочину, тобто застосувати норми ст. 1213 ЦК України, відповідно до якої набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Таким чином, позивач вважав, що з відповідача на його користь підлягає стягненню сума у розмірі 156 408 грн 98 коп., яка складається з суми перевищення сплачених ним на користь відповідача платежів у розмірі 146 607 грн 47 коп. та суми, сплаченої ним як разова комісія у розмірі 9 801 грн 51 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 8 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6, виходячи із того, що істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору. Крім того, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

За таких обставин суди зробили правильний висновок про те, що відповідачем дотримано принцип добросовісності, оскільки сторони у п. 1.3 Загальних умов кредитування погодили, що кошти на повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти.

Таким чином, керуючись положеннями ст. ст. 207, 524, 533, 626, 627, 628, 638 ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору та окремих його положень недійсними, оскільки відповідачем було надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 8 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур В.А. Нагорняк

Колегія суддів: