Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/2756/16-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 27 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Якухно О.М.

при секретарі судового засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що 10.08.1995 року відповідачка позичила у нього 2000 доларів США, про що видала розписку, зобовязавшись повернути борг до 10.02.1996 року. В передбачений термін вона не повернула вказані кошти, виїхала із м.Яворів, не повідомивши йому своє нове місце проживання. Посилаючись на вказані обставини, просив поновити строк позовної давності, стягнути на його користь 51880 грн. основного боргу, 31128 грн. 3% річних та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Зазначає, що у 1998 році відповідачка виїхала із Львівської області та встановити її місце перебування до цього часу він не мав можливості, а тому наявні підстави для поновлення строку звернення до суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 10.08.1995 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 2000 доларів США, які остання зобовязалась повернути до 10.02.1996 року. На підтвердження угоди відповідачка видала позивачу борговий документ - письмову розписку.

Отже, між сторонами було укладено договір позики у відповідності зі ст.ст.374, 375 ЦК України в редакції закону 1963 року, що діяв на час виникнення даних правовідносин.

Відповідно до ст.216 ЦК України (в редакції закону 1963 року), якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобовязання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення зазначити про це в розписці, що ним видається.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази про виконання відповідачкою боргового зобовязання, тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення коштів по борговому зобовязанню є підставними.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.ст.71, 76 ЦК України (в редакції закону від 1963 року)загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

З розписки вбачається, що ОСОБА_2 повинна була повернути позивачу борг до 10.02.1996 року. Саме з цього часу, коли відповідачка не виконала зобовязань за умовами даної угоди, почався перебіг трирічного строку позовної давності, який закінчився 10.02.1999 року, а позов до суду поданий 19.05.2016 року, тобто поза межами встановленого законом строку.

Відповідно до вимог ст.80 ЦК України (в редакції закону від 1963 року) закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки позивач допустимими і належними доказами не довів обставини щодо переривання перебігу позовної давності, або поважності причин пропуску даного строку, тому суд першої інстанції обґрунтовано залишив без задоволення його позов.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Так, ОСОБА_2 переїхала із м.Яворів Львівської області в с.Васьковичі Коростенського району лише у 1998 році. У будь-якому випадку ОСОБА_1 згідно із ч.7 ст.126 ЦПК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, не був позбавлений можливості подати позов про стягнення боргу за договором позики за останнім відомим місцем постійного проживання ОСОБА_2

Помилкові висновки суду першої інстанції про те, спірні правовідносини є триваючими, а відтак застосуванню підлягають норми чинного Цивільного кодексу України, не впливають на правильність вирішення спору.

Виходячи із наведеного, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: