У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області, ОСОБА_6, третя особа: реєстраційна служба Городищенського районного управління юстиції про визнання права власності, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_6 до Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області, ОСОБА_5 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_5звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_6 недійсним та визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром 2,64 га, що розташована в адміністративних межах Орловецької сільської ради із кадастровими номерами № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Позов мотивовано тим, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, успадкував після своєї матері ОСОБА_7 право на земельну частку пай КСП «Мічурінець» с. Орловець, розміром 3,06 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки, вартістю 18 820 грн. Затверджений загальними зборами власників сертифікатів на земельну частку пай порядок, який погоджений рішенням Орловецької сільської ради від 13 грудня 2004 року № 12-4 позивач став власником земельної ділянки площею 2,3209 га та земельної ділянки площею 0,3226 га, а відповідач, ОСОБА_6, став власником земельної ділянки площею 0,06048 га та земельної ділянки 1,0091 га.

Згідно технічної документації позивачу належать земельні ділянки із кадастровими номерами № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, проте при виготовленні державного акту було не вірно зазначено його дані. Вказаний акт видано на ім'я ОСОБА_6, а земельні ділянки належать йому, тому позивач вважає, що вказаний державний акт необхідно визнати недійсним.

У березні 2015 року ОСОБА_6 подав зустрічний позов про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що з 13 вересня 2006 року відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 він став власником земельної ділянки площею 2,64 га, що розташована в адміністративних межах Орловецької сільської ради. Державний акт було видано на підставі розпорядження Городищенської РДА від 20 вересня 2004 року № 481. Використовуючи своє право власності, він передав зазначену земельну ділянку в оренду ТОВ «Черкаси-Дніпро». Вважає позовні вимоги ОСОБА_6 необґрунтованими та надуманими і просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром 2,64 га розташовану в адміністративних межах Орловецької сільської ради, кадастрові номери № НОМЕР_2 та НОМЕР_1.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року, первісний позов задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, виданий на ім'я ОСОБА_6. Визнано за ОСОБА_5, право власності на земельну ділянку, розміру 2,64 га, розташовану в адміністративних межах Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області, із кадастровим номером НОМЕР_1 та НОМЕР_2. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_6 відмовлено.

ОСОБА_6, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернувся із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог виходив з того, що вся технічна документація, в тому числі і кадастровий номер, була виготовлена на ОСОБА_5, але помилково в самому державному акті було внесено ОСОБА_6.Іншим шляхом, ніж задоволення первісного позову, виправити допущену помилку неможливо, оскільки оригінал оспорюваного державного акту знаходиться у відповідача. Позивач за зустрічним позовом не надав суду достовірних доказів про те, що земельна ділянка площею 2,64 га належить йому.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_5, в порядку спадкування, та відповідач за первісним позовом ОСОБА_6, як працівник, стали власниками сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) КСП «Мічурінець».

В подальшому, згідно сертифікатів, на підставі розробленої відповідно до чинного на той час законодавства технічної документації по передачі земельних часток (паїв) громадянам із земель колишнього КСП «Мічурінець» Орловецької сільської ради, Городищенського району, Черкаської області, яка була затверджена розпорядженням голови Городищенської районної державної адміністрації від 20 вересня 2004 року № 481, були заповнені бланки державних актів, які підписувались відповідними державними органами, проводилась державна реєстрація державних актів у відділі земельних ресурсів у Городищенському районі та видавались власникам земельних ділянок.

Відповідно до проведеного розподілу земельних ділянок між громадянами власниками земельних часток (пай), згідно поданих заяв та проекту організації території, який був затверджений загальними зборами власників сертифікатів на земельну частку (пай), відповідно до протоколу зборів власників сертифікатів на земельну частку (пай) жителів с. Орловець, Городищенського району, Черкаської області від 13 грудня 2004 року, який погоджений рішенням сесії Орловецької сільської ради від 4 лютого 2004 року № 12-4, ОСОБА_5 став власником земельної ділянки, площею 2,3209 га та земельної ділянки, площею 0,3226 га, а ОСОБА_6 став власником земельної ділянки, площею 0,06048 га, земельної ділянки, площею 0,5192 га та земельної ділянки, площею 1,0091 га.

На вказані земельні ділянки були розроблені кадастрові плани та присвоєні кадастрові номера. Зокрема, земельним ділянкам, належним ОСОБА_5 були присвоєні кадастрові номера НОМЕР_1 та НОМЕР_2, а земельним ділянкам, належним ОСОБА_6 - НОМЕР_4 та НОМЕР_5.

В подальшому, державний акт на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, виготовлений на ім'я ОСОБА_5, отримав відповідач за первісним позовом - ОСОБА_6, в чому розписався в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку, але, після виявленої, на його думку, помилки у написанні його по-батькові «ОСОБА_5», повернув зазначений акт представнику ТОВ «Земельно-кадастрове бюро» м. Тальне. Другий державний акт він отримав на своє прізвище у вересні 2006 року у відділі Держкомзему в Городищенському районі, в якому, були зазначені земельні ділянки з кадастровими номерами та площами, які відповідають технічній документації, виготовленій на ім'я ОСОБА_5.

Згідно висновків судів зазначені обставини підтверджуються: копіями технічної документації ТОВ «Земельно-кадастрове бюро» м. Тальне, виготовленої у 2004 році; копіями листів відділу Держземагенства в Городищенському районі від 11 березня 2014 року № 1033/01-08 та від 31 березня 2014 року № 1287/01-08; копіями листів ТОВ «Земельно-кадастрове бюро» м. Тальне від 27 жовтня 2014 року № 326 та від 2 червня 2015 року №412-1; копією державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3; даними дослідженої в судовому засіданні Книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку (ст. 8, запис № 322).

Разом з тим, судами першої та апеляційної інстанції не враховано наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суди попередніх інстанцій не виконали вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надали мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Так, в ході розгляду справи відповідач за первісним позовом ОСОБА_6 посилався на те, що він як член сільськогосподарського підприємства, під час розпаювання земель, що належали сільськогосподарському підприємству, отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 3,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та без визначення кадастрового номеру. Використовуючи це право ОСОБА_6 разом зі своїми батьками, батько - ОСОБА_8 та мати - ОСОБА_9, які також були членами сільськогосподарського підприємства, 2 грудня 2004 року прийняли участь у зборах власників сертифікатів на земельну частку(пай) жителів села Орловець Городищенського району Черкаської області, на яких вирішувалося питання про розташування земельних масивів та кількість земельних часток (паїв) в цих масивах, а також затвердили варіант розподілу земель, що підлягають паюванню, шляхом написання заяв громадян, яким надаються земельні частки(паї) у власність до загальних зборів.

Крім цього, на даних зборах, шляхом жеребкування, було визначено земельні площі полів, на яких будуть виділятися земельні ділянки членам однієї родини. ОСОБА_6 та його батькам було визначено поле, на якому буде виділятися, земельні ділянки, в одному масиві.

Відповідно до отриманих державних актів на право власності на земельні ділянки, земельні ділянки сім'ї відповідача за первісним позовом розташовані в одному масиві, на одному полі, що відповідало вимогам Закону України «Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв) та загальних зборів власників сертифікатів від 02 грудня 2004 року.

У 2006 році представником ТОВ СП «Еталон - Лан» було виявлено невідповідність в державному акті, а саме, не відповідав запис по батькові за паспортними даними. В акті було записано по-батькові «ОСОБА_5», замість правильного «ОСОБА_5».

У зв'язку із наведеним ОСОБА_6 повернув даний акт до Городищенського відділу земельних ресурсів та отримав новий державний акт, на ту ж саму земельну ділянки, з тим же кадастровим номером, але вже з виправленими даними «по-батькові».

Разом з тим, вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій вказаних обставин не з`ясували, первісних документів на підтвердження цих доводів або їх спростування не витребували, зокрема не надано оцінки протоколам зборів власників сертифікатів на земельну частку (пай) жителів села Орловець від 2 грудня 2004 року та від 13 грудня 2004 року, в яких, як посилався ОСОБА_6 виникла помилка.

Так, ОСОБА_6 посилався на те, що відповідно до протоколу зборів власників сертифікатів на земельну частку(пай) жителів села Орловець Городищенського району Черкаської області від 02 грудня 2004 року, під номерами 92, 93, 94 вказано: йогобатька - ОСОБА_8, земельний сертифікат НОМЕР_6, мати - ОСОБА_9, земельний сертифікат НОМЕР_7, та його - ОСОБА_6,земельний сертифікат НОМЕР_8. Серія та номер, вписаного напроти його прізвища земельного сертифікату на право на земельну частку (пай) йому не належав, а належав, ОСОБА_5, що був отриманий ним у спадок. Даний запис про належність йому чужого сертифікату на земельну частку (пай) було зроблено помилково.

ОСОБА_6 вказував на те, що він був дописаний в протоколі від 13 грудня 2004 року в кінці списку від руки, без нумерації, в списку осіб, яким земельні ділянки наділялися по сертифікатах, отриманих у спадок, де повинен був зазначений ОСОБА_5.

Вказаним доводам відповідача за первісним позовом не надано жодної оцінки, доказів, на які останній посилався не витребувано та не перевірено. Фактично допущено однобічність у дослідженні доказів та неповноту встановлення фактичних обставин справи.

Допущені судами при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому рішення судів першої та апеляційної інстанції не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
суддіМ.К. Гримич
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська