АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2342/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30, 32 Кравченко Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКарпенко О. В.
суддівВасиленко Л. І., Нерушак Л. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8, який підтримав апеляційну скаргу; ОСОБА_7 та його представника - ОСОБА_9, які просили апеляційну скаргу відхилити, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди,посилаючись в обгрунтування заявленого позову на те, що 13 жовтня 2013 року, син відповідачки ОСОБА_10 та його син - ОСОБА_11 гралися на подвір'ї саморобним луком.

В ході гри ОСОБА_10, внаслідок особистої злочинної недбалості, не передбачивши можливості настання шкоди для здоров'я ОСОБА_11, здійснив постріл стрілою в бік ОСОБА_11, в результаті чого стріла влучила ОСОБА_11 в ліве око, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючого корніосклерального поранення лівого ока з випаданням оболонок ока, яке призвело до повної втрати зору, які згідно висновку СМЕ № 263 від 05 грудня 2013 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року до сина відповідачки - ОСОБА_10 застосовано примусові заходи виховного характеру та передано його під нагляд ОСОБА_6 за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 128 КК України.

Позивач вказує, що внаслідок протиправних дій неповнолітнього ОСОБА_10, йому та його сім'ї була завдана суттєва матеріальна та моральна шкода.

Моральна шкода, зазначає ОСОБА_7, полягає в тому, що його син став інвалідом у молодому віці та позбавлений багатьох перспектив у житті, душевні переживання дитини та його, як батька, не можливо оцінити.

Крім того, вказує позивач, глибина його моральних страждань посилюється у зв'язку із бездушним, не людським відношенням відповідачки до горя , яке було завдано його родині її сином.

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_7 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області та просив стягнути із ОСОБА_6 на свою користь моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн. Стягнути з ОСОБА_6 на його користь понесені судові витрати.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2016 року позов - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 50 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 понесені ним судові витрати на правову допомогу в сумі 4830,00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_6 судовий збір на користь держави в сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору по суті, просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 повністю.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи, постановлення рішення із порушенням вимог матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених ОСОБА_7 позовних вимог, посилаючись на те, що суспільно небезпечними діями малолітнього ОСОБА_10, який є сином відповідачки, малолітньому ОСОБА_11 було заподіяно моральну шкоду, яка полягала в моральних страхжданнях, пов2язаних із непоправним ушкодженням здоров'я, в порушенні його нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя та необхідності прикладення істотних зусиль для відновлення попереднього стану.

Не заперечуючи правильність констатації судом першої інстанції висновку про спричинення малолітньому ОСОБА_11 діями ОСОБА_10 суттєвої моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне:

Згідно ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року до неповнолітнього ОСОБА_10 застосовано примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_6 (а.с. 5-9).

Вказаною ухвалою був встановлений факт заподіяння малолітнім ОСОБА_10 тілесного ушкодження ОСОБА_11 у вигляді проникаючого корніосклерального поранення лівого ока з випаданням оболонок ока, яке призвело до повної втрати зору, які згідно висновку СМЕ № 263 від 05 грудня 2013 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. У зв'язку із отриманими ушкодженнями, малолітній ОСОБА_11 проходив тривалий курс лікування, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 10-24)

Згідно ч. 1 ст. 1178 Цивільного кодексу України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні спору суд першої інстанції не звернув належної уваги на ту обставину, що вважаючи свої немайнові права порушеними, ОСОБА_7 звернувся за їх захистом до суду із даним позовом та діяв від свого імені, а не в інтересах малолітнього ОСОБА_11, як його законний представник і просив суд стягнути із відповідачки саме на свою користь заподіяну діями її дитини моральну шкоду.

Моральна шкода, спричинена позивачеві, полягає в істотних переживаннях, пов'язаних із ушкодженням здоров'я його сина, наявність в дитини інвалідності у молодому віці та позбавлення його внаслідок отриманої травми багатьох перспектив у житті, неможливість продовження дитиною попереднього активного життя та повного відновлення стану здоров»я, суттєвому порушенні стосунків із оточуючими людьми.

Колегія суддів, враховуючи ступінь моральних, психічних страждань позивача, на підставі наявних доказів у справі, виходячи із принципу розумності та справедливості, приходить до висновку про можливість часткового задоволення заявлених ОСОБА_7 вимог та стягнення із ОСОБА_6 на користь позивача в рахунок відшкодування спричинених йому збитків немайнового характеру 50 000,00 грн.

Є необґрунтованими посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно поклав на неї, як законного представника малолітнього ОСОБА_10 обов'язку щодо відшкодування позивачеві збитків немайнового характеру при відсутності будь-яких об'єктивних доказів вини її сина, оскільки такі посилання апелянта спростовуються наявними матеріалами справи.

Згідно ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року вина неповнолітнього ОСОБА_10 в необережному нанесенні малолітньому ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження - повністю доведена зібраними в ході кримінального провадження і дослідженими безпосередньо в суді доказами.

Проте, враховуючи вік ОСОБА_10 на момент вчинення ним суспільно небезпечного діяння судом до вказаної особи був застосований примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері ОСОБА_6 (а.с. 5-9).

Разом із тим колегія суддів вважає необгрунтованими вимоги ОСОБА_7 щодо стягнення із ОСОБА_6 на його користь понесених ним витрат за надання йому правової допомоги адвокатом Поліщуком В.І., виходячи із наступного.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, між ОСОБА_7 та Поліщук В.І. укладений договір від 02 серпня 2016 року про надання правової допомоги (а.с. 34), а також договір на представництво в процесі від 02 серпня 2016 року (а.с. 36).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В матеріалах справи містяться квитанції про сплату ОСОБА_7 адвокату Поліщук В.І. коштів за надання правової допомоги: - № 69 від 27 травня 2016 року при складанні позовної заяви в сумі 500,00 грн. (а.с. 25); - № 75 від 13 липня 2015 року за участь в судовому засіданні на суму 750,00 грн. (а.с. 26); - № 158 від 05 грудня 2014 року за участь в судовому засіданні в сумі 3000,00 грн. (а.с. 27); - № 90 від 02 серпня 2016 року за участь в судовому засіданні в сумі 3000,00 грн. (а.с. 40).

Але жодних розрахунків щодо загальної кількості засідань та їх тривалості за участю адвоката Поліщук В.І., яку суд повинен врахувати для відшкодування витрат позивача на правову допомогу, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення заявлених ОСОБА_7 позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди - скасувати.

Ухвалити по даній справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_6 судовий збір на користь держави в сумі 551,20 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :