Справа № 761/2817/16-ц
Провадження № 2/761/3434/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», третя особа: ОСОБА_3 про припинення договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. В листопаді 2015 р. вона дізналась, що і досі є поручителем свого чоловіка за кредитним договором , який мав припинити свою дії ще в 2013 році та дізналась про наявність рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.01.2011 року про стягнення заборгованості як з боржника так і з поручителя. Проте, як дізнався позивач між ОСОБА_3 та банком згідно до додаткового договору № 1 від 09.12.2008 року процентну ставку за користування кредитом збільшено з 13% до 17,5% річних. Не заперечуючи укладання договору поруки 19 червня 2007 року позивач зазначає, що наявні підстави для припинення або розірвання. За таких обставин ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача уточнив вимоги та просив суд припинити договір поруки укладений між ОСОБА_1 та відповідачем. Зазначив, що ні банк ні позичальник не попереджали, не повідомляли поручителя про укладання додаткового договору у 2008 році, яким було збільшено відповідальність ОСОБА_1

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки права позивача не порушувались і не порушуються. ОСОБА_1 підписуючи договір поруки була обізнана, що укладаючи таку угоду дає згоду на те, що при внесенні змін до кредитного договору, пролонгації його строку дії, останні розповсюджуються і на поручителя. Крім того, представник банк просив застосувати наслідки пропущення строку позовної давності, а отже відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 19 червня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк, правонаступником якого є відповідач, було укладено договір поруки № 1 з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 за кредитним договором № 244 від 15 червня 2007 року.

Згідно положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За умовами спірного кредитного договору позивач взяла на себе зобов»язання відповідати солідарно з позичальником за виконання умов кредитного договору відповідно до якого ОСОБА_3 було надано грошові кошти у розмірі 304 475,25 доларів США строком до 18.06.2013 року зі сплатою процентів у розмірі 13% річних.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Також сторони домовились, що при внесенні змін у кредитний договір та його пролонгації, обставини, що з нього витікають, розповсюджуються на поручителя (п. 3.4.).

Представник позивача зазначає, що в 2015 році їй стало відомо про те, що договір поруки не припинився, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси з поручителя та боржника стягнуто суму боргу у розмірі 27 996,84 долари США та про те, що процентна ставка була підвищена з 13% річних до 17% річних. За таких обставин, зважаючи на те, що обсяг відповідальності збільшився, є підстави для припинення договору поруки.

Положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

В розумінні приписів ст.ст. 546,547 ЦК України порука є спосіб забезпечення виконання основного зобов»язання і є правочином щодо забезпечення виконання зобов»язання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) припинення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання зобов'язання в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення, 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В свою чергу приписами Глави 53 ЦК України Укладання, зміна і розірвання договору передбачені обставини, які дають підстави сторонам договору розірвати угоду в тому числі і в судовому порядку.

Також чинним законодавством України передбачені підстави для визнання правочинів недійсними.

Представник ОСОБА_1 просить суд захистити право позивача шляхом припинення договору поруки.

Вимогами ст.. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Зважаючи на те, що спосіб захисту обраний представником позивача не може бути застосований у даних правовідносинах, беручи до уваги положеннями ст. 559 ЦК України передбачено припинення зобов»язання, приписи ст. 11 ЦПК України, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,69,88,169,212-215 ЦПК України, ст.ст. 16,559 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківського районного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя