АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер № 754/8752/15-ц Головуючий у 1-ін.-Таран Н.Г.
Апеляц. провадження № 796/5663/2016 Доповідач - Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м.Києва про усунення перешкод у вільному користуванні житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з наведеним позовом, який обґрунтовано тим, що він має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання у трьохкімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, в якій також зареєстровані і відповідачі; після розірвання шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 стосунки між ними стали напруженими; відповідачі викинули особисті речі позивача з квартири, змінили замки у вхідних дверях, внаслідок чого він втратив можливість потрапити до квартири, яка є місцем його проживання.

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_3 і просила суд визнати його таким, що втратив право користування вказаною вищевказаною квартирою (а.с.39-41).

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що у травні 2014 року, ОСОБА_3 зібрав свої речі, пішов з квартири, сказавши, що йде жити до іншої жінки. ОСОБА_3 вільно, без примусу забрав з собою свої речі та виселився з квартири.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 23 лютого 2016 року (а.с.143-150) позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_3 житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Зобов'язано відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 надати ОСОБА_3 ключі від квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати в сумі 487,20 грн.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового рішення про відмову у первісному позові та задоволенні зустрічного позову.

Апелянт зазначає, що судом було встановлено, що ОСОБА_3 не проживає у спірному житловому приміщенні; не встановлено, що йому чиняться перешкоди у користування квартирою; ОСОБА_3 добровільно залишив спірну квартиру; судом не прийнято до уваги акти про не проживання останнього у спірній квартирі.

Справу розглянуто без участі відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4

Належне повідомлення відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4 підтверджується поштовими зворотними відправленням від 24 березня 2015 року.

Апелянт ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_4 (її дочка) не змогла з*явитися в судове засіданні, про розгляд справи останній відомо.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено і це вбачається з матеріалів справи, спірне житлове приміщення було надано ОСОБА_2 на підставі ордеру № 9246 від 23 січня 1987 року на сім'ю з чотирьох осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3- чоловік, ОСОБА_8, ОСОБА_5 - діти (а.с.42).

Згідно довідки форми № 3 спірна квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житлова площа становить 42,30 кв.м., що складається із трьох кімнат (а.с.53). На зазначеній житловій площі зареєстровано п'ять осіб: ОСОБА_2 - (власник особового рахунку), ОСОБА_3 - (колишній чоловік), ОСОБА_4 - (дочка), ОСОБА_5 - (син), ОСОБА_10 - (онук). ОСОБА_2 є власником особового рахунку. Квартира не приватизована.

11 листопада 2014 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 24 січня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 57, було розірвано (а.с.47).

У відповідності до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Згідно з ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а в разі відсутності понад встановлений строк, така особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням (стаття 72 ЖК України).

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Для встановлення настання правових наслідків не використання жилого приміщення для постійного проживання понад шість місяців необхідно встановити причини відсутності особи у квартирі, наявність чи відсутність у неї інтересу до даної квартири та безперервність не користування особою даною квартирою.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 Цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

За матеріалами справи ОСОБА_3 звертався 08 червня 2015 року із заявою на ім'я начальника Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві Куряти Л.Л. про вчинене кримінальне правопорушення громадянами ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з приводу перешкоджання останніми у вільному доступі до спірної квартири (а.с.76-78).

За результатами поданої ОСОБА_3 заяви дільничним інспектором проводилась перевірка із зазначенням, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини (а.с.52).

Доводи апеляційної скарги стосовного того, що складеними актами підтверджується не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Позивачем за зустрічним позовом суду було надано акти щодо не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі. Акти від 31 липня 2015 року, від 16 вересня 2015 року складено жильцями будинку, завірено підписом начальнику ЖЕК № 306 (а.с.49,51).

Дані акти не приймаються до уваги, оскільки вини складались після звернення (15 червня 2015 року) ОСОБА_3 до суду за захистом свого право на користування спірною квартирою.

Акт від 25 лютого 2015 року щодо не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі складено жильцями будинку без звірки підписів та підтвердження начальником ЖЕКу, про що свідчить відсутність підпису посадової особи (а.с.48).

Матеріали справи містять акт від 12 серпня 2015 року (а.с.50) щодо не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі, який складено відповідачами за первісним позовом, які є зацікавленими особами.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги правильність висновку суду першої інстанції не спростовують, а відтак і відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст..ст.303,307,308, 313 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: