Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

13 грудня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Подільського району ГУ МВС України в м. Києві, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась з позовом до суду до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що є власником квартири АДРЕСА_1.

Зазначає, що 22 листопада 2014 року у даній квартирі була зареєстрована відповідачка по справі як наречена сина позивачки.

Вказує, що відповідачка проживала у квартирі лише декілька місяців, потім син позивачки та відповідачка посварилися, в результаті чого ОСОБА_2 змінила місце проживання, не повідомивши їй свою нову адресу.

Мотивує вимоги тим, що реєстрація відповідачки створює для неї перешкоди в користуванні та розпорядженні належною їй квартирою, є підставою для нарахування додаткових комунальних послуг, оскільки вона є єдиною власницею квартири, а відповідачка понад рік не проживає у квартирі та не є членом її сім'ї, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом, просила суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1.

В судове засідання представник позивачки, відповідачка та представник 3-ї особи не з'явились, про день час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, представником позивачки до суду надано заяву, згідно якої остання просить провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Причини неявки відповідачки,представника 3-ї особи суду невідомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності зазначених осіб та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 18 травня 2004 року (а.с.5,6).

За даними Комунального концерну «Центр комунального сервісу №43» станом на 17 серпня 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_3 та з 22 листопада 2014 року відповідачка ОСОБА_2 (а.с.10).

Реєстрація відповідачки у квартирі створює перешкоди позивачці вільно володіти та розпоряджатися квартирою, призводить до понесення додаткових витрат на комунальні послуги, у зв'язку з чим її права підлягають захисту судовим рішенням.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право користуватися чужим майном регламентується ст. 405 ЦК України, відповідно до якої право на користування житлом відповідно до закону мають члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до Акту від 5 грудня 2016 року, складеного КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» зі слів сусідів, ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1.

За даними Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 5 грудня 2016 року ОСОБА_2 за період з 11 серпня 2015 року по 5 грудня 2016 року зі скаргами та зверненнями щодо чинення їй перешкод у користуванні квартирою не зверталася.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, виїхавши з квартири орієнтовно на початку 2015 року, відповідачка зі спливом 1 року втратила право користування квартирою як це передбачено ч. 2 ст.406 ЦК України.

Докази про те, що вселяючись у квартиру, належну позивачці, відповідачка ОСОБА_2 мала якісь інші домовленості з ОСОБА_1 щодо збереження права користування квартирою, відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Зі змісту ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

З врахуванням викладеного, а також того, що судом встановлено, що відповідачка, набувши правомірно право користування житловою площею, не проживає в ній більше року та не несе витрат по утриманню квартири, не є членом сім'ї позивачки, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, самі позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позички в частині визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 316, 319, 405, 406 ЦК України, ст. 156 ЖК України, Постанови Пленуму Верхового суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, керуючись ст.ст. 3, 10, 15-16, 57-60, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 551,20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко