АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/1117/16-ц Головуючий суддя І інстанції Зелінський В. Г.
Провадження № 22-ц/790/6383/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про стягнення плати за користування житлом
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.

суддів: Трішкової І.Ю.,Гуцал Л.В.

при секретарі - Прологаєвій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за користування житловою власністю,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідно до договору дарування від 23.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу, йому належить квартира АДРЕСА_1. Раніше вказана квартира належала його вітчиму ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_3 02.06.2014 року, маючи намір купити квартиру, звернувся до ОСОБА_4 з проханням продати йому квартиру, на що той погодився і вони домовилися про продаж за ціну, яка складає 11500 доларів США, що на той час складало 130 000 грн. Відповідач вніс аванс в розмірі 30 000 грн. із відстрочкою виплати всієї суми до 02.04.2015 року. ОСОБА_3 зі згоди ОСОБА_4 став користуватися квартирою. Починаючи з 02.04.2015 року ОСОБА_5 був повідомлений ОСОБА_4, що угода щодо купівлі-продажу квартири між ними розірвана і він передає її у власність іншій особі. Він, як власник квартири, з 23.04.2015 року був позбавлений права користуватися нею. За час користування відповідачем його квартирою виникла заборгованість по оплаті за електроенергію в розмірі 72 грн. 90 коп.; користування газом - 989 грн. 40 коп. На заміну замка було витрачено 455 грн. 75 коп. Позивач вважає, що стягненню з відповідача на його користь підлягає орендна плата за житло за період з травня 2015 року по квітень 2016 року розмір якої він вирахував креуючись довідкою Державної служби статистики від 12.03.2016 року № 11.4-051/55/16.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2016 у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, судом першої інстанції не надано правової оцінки факту проживання ОСОБА_3 в квартирі ОСОБА_2

У відповідності до ст. 303 ЦПК України, при розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 квітня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_2, який зареєстровано у встановленому законом порядку.

До укладення договору 02.06.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладалася попередня угода про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_3.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами договір оренди житла не укладався, отже відсутні правові підстави для стягнення плати за користування житлом.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Доказів укладання між сторонами договору оренди (найму) квартири АДРЕСА_2 матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. Більше того, позивач суду апеляційної інстанції пояснив, що домовленості про оплатне користування житлом між ним та відповідачем не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що у відповідача перед ним виникло зобов*язання по оплаті за користування належною йому квартирою.

Згідно акту від 20.04.2016 року (а.с.17) у квартирі особистих речей ОСОБА_3 не виявлено, як повідомила сусідка ОСОБА_6 громадянин ОСОБА_3 вивіз свої речі в грудні 2015 року.

ОСОБА_3 пояснив, що дійсно до жовтня 2015 року за домовленістю із попереднім власником проживав у квартирі АДРЕСА_1, за цей час сплачував комунальні послуги, що підтвердив відповідними чеками та квитанціями.

Доказів того, що ОСОБА_3 проживав у квартирі позивача після листопада 2015 року матеріали справи не містять, між тим, позивач бажає стягнути з відповідача заборгованість за послуги електропостачання, нараховані за квітень 2016 року, та заборгованість за газопостачання станом на квітень 2016 року.

Позивач не довів, що замок у квартирі був зіпсований відповідачем та необхідність заміни замку є наслідком неправомірних дій відповідача.

За таких обставин висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ґрунтується на законі.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -