АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник», 3 особа - ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до Державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» (надалі - ДП «КДЗ «Буревісник»), 3 особа - ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зазначила, що з 07 серпня 1975 року працювала на посаді інженера II категорії у відповідача й розмір її посадового окладу з 01 грудня 2008 року становив 1205 грн. на місяць.

16 січня 2014 року позивачку було ознайомлено з наказом №6 від 11 січня 2014 року про розірвання безстрокового трудового договору у зв'язку з скороченням чисельності працівників з 15 березня 2014 року - згідно п.1 ст.40 КЗпП України; та запропоновано посаду контролера-сторожа на контрольно-пропускному пункті заводу відділу №740 з окладом 795 грн. на місяць, від якої позивачка відмовилась й 17 березня 2014 року її було звільнено з роботи та видано трудову книжку.

Вважаючи, що звільнення з роботи мало місце з порушенням трудового законодавства, а саме: без належного отримання згоди профкому заводу на звільнення працівника; запропонована адміністрацією заводу посада контролера-сторожа з окладом 795 грн. на місяць свідчить про намір роботодавця (відповідача) звільнити позивачку за будь-яких умов, оскільки запропонована посада не відповідала рівню кваліфікації та досвіду, рівню оплати праці тощо; в той же час адміністрацією відповідача вживались заходи по залученню сторонніх осіб для роботи у відділі №728, в якому вона працювала, звільнення позивачки було здійснено в неробочий день - суботу 15 березня 2014 року; фактом незаконного звільнення позивачці завдано значної моральної шкоди, яку вона оцінює грошовою сумою 15000 грн. й з урахуванням уточнень, просила визнати її звільнення з роботи незаконним та поновити на посаді інженера II категорії відділу №728 Державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник», а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2014 року по день поновлення на роботі та в порядку відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, генеральний директор державного підприємства звернувся у суд апеляційної інстанції з клопотанням, в якому просить відкласти розгляд справи на щонайбільший термін, посилаючись на те, що нині всі працівники підприємства, за виключенням охорони та матеріально-відповідальних осіб, звільнені, підприємство 2-й рік є непрацюючим, повністю відключено від електропостачання, у зв'язку з чим не працює в тому числі й комп'ютерна техніка, що позбавляє можливості підготуватися до засідання (а.с.63 т.2).

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення клопотання, остільки використання комп'ютерної техніки не є обов'язковою умовою для підготовки до участі у судовому засіданні, а також враховує обставини справи, перебування підприємства на стадії ліквідації й вважає за можливе розглядати справу у відсутність представника відповідача.

Колегія суддів, вислухавши представника позивачки, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, згідно наказу №201-к від 18 серпня 1975 року ОСОБА_4 була прийнята на роботу до відповідача на посаду техніка-плановика - після закінчення Іванівського індустріального технікуму, а згідно наказу №15-к від 31 січня 1995 року була призначена на посаду інженера II категорії у відділі технічної документації, яку обіймала до дня звільнення (а.с.5, 221 т.1).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - рішенням Господарського суду м. Києва №15/175-6 від 30 листопада 2011 року порушено справу про банкрутство Державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» (а.с.155-157 т.1).

Відповідно до листа №UOP-04.06.10348 від 25 листопада 2013 року Державного концерну «Укроборонпром», адресованого в тому числі й відповідачу, з метою вирішення проблем заборгованості із заробітної плати на підприємствах-учасниках Державного концерну «Укроборонпром» рекомендовано провести детальний аналіз чисельності робітників підприємств, надати інформацію щодо плану скорочення персоналу підприємств при умові виплати (погашення) заробітної плати (вказати кількість коштів) до 11 год. 27 листопада 2013 року (а.с.171 т.1).

Встановлено, що на виконання вказаного розпорядження, наказом №6 від 11 січня 2014 року у зв'язку зі змінами в штатному розписі підприємства та розірвання трудових договорів з 15 березня 2014 року, п.1 якого прийнято рішення про скорочення посади інженера відділу № 728, яку обіймала ОСОБА_4 й п.2 згаданого наказу розірвано трудовий договір з позивачкою на підставі п.1 ст.40 КЗпП України - у зв'язку з скороченням чисельності працівників - з 15 березня 2014 року, про що в трудовій книжці ОСОБА_4 було зроблено відповідний запис за № 8 (а.с.221 т.1).

16 січня 2014 року ОСОБА_4 було ознайомлено з зазначеним наказом №6 (а.с.174-175 т.1), вручено попередження про наступне вивільнення з 15 березня 2014 року (а.с. 184 т.1) та запропоновано посаду контролера - сторожа на контрольно-пропускному пункті охорони заводу - відділу №740 з окладом 795 грн. на місяць, від якої позивачка відмовилася (а.с. 185 т.1).

Згідно наказу №12 від 18 лютого 2014 року та на підставі наказу №10 від 03 лютого 2014 року «Про затвердження штатного розпису» на 2014 рік посаду інженера II категорії відділу №728, яку обіймала ОСОБА_4, було переміщено на період з 03 лютого 2014 року до 15 березня 2014 року (у зв'язку з скороченням цієї посади згідно наказу №6 від 11 січня 2014 року) у створену інженерно-технічну службу №713 (а.с.173, 177 т.1).

При цьому, згідно наказів № 90 від 01 листопада 2013 року та №99 від 02 грудня 2013 року, на підставі відповідних спільних рішень адміністрації та профкому підприємства (відповідача) - всі робочі дні з 02 січня 2014 року по 31 березня 2014 року було оголошено додатковими вихідними днями.

Не заперечувала й позивачка тієї обставини, що у вказаний період вона на роботу не виходила.

15 січня 2014 року відповідачем було надано інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці - за формою №4-ПН до Дарницького районного центру зайнятості м. Києва (а.с.183 т.1); позивачка ОСОБА_4 є пенсіонеркою (а.с.220 т.1).

Звільнення позивачки ОСОБА_4 мало місце на підставі згоди профспілкового комітету Державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» відповідно до протоколу засідання профкому від 17 січня 2014 року (а.с.181-182, 187 т.1).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5 районний суд виходив з відсутності доказів порушення трудового законодавства під час її звільнення.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками районного суду та вважає їх законним та обґрунтованими.

Твердження апеляційної скарги про те, що було порушено процедуру звільнення позивачки, оскільки розірвання трудового договору відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, та в присутності зазначеного працівника, а позивачка, в свою чергу, не була присутня на засіданні профспілкового комітету з цього питання та не надавала згоди на проведення його без її участі, - колегія суддів оцінює критично.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем було надано інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці - за формою № 4-ПН до Дарницького районного центру зайнятості (а.с.183 т.1), окрім цього, з долучених до справи письмових доказів - пояснення начальника бюро кадрів ДП «КДЗ «Буревісник» ОСОБА_6 убачається, що на території заводу було розміщено оголошення з приводу проведення засідання профкому первинної профспілкової організації 17 січня 2014 року, а заступник генерального директора з кадрів і соціальних питань державного підприємства ОСОБА_7 особисто попередив ОСОБА_5, яка підлягала звільненню за п.1 ст. 40 КЗпП України, про час і місце проведення засідання профкому (а.с.186 т.1).

Відповідно до копії протоколу засідання профспілкового комітету ДП «КДЗ «Бурвісник» від 17 січня 2014 року №270, профком надав згоду на звільнення запропонованих відділом кадрів працівників, в тому числі й позивачки. Документ засвідчено підписом голови профкому ОСОБА_8 та печаткою профспілкової організації підприємства (а.с.181-182 т.1).

Таким чином, з вищенаведеного слідує, що позивачка була повідомлена про засідання профкому, належних доказів на спростування зазначеного висновку нею надано не було та матеріали цивільної справи не містять.

При цьому, колегія суддів враховує й пояснення представника ОСОБА_2 в судовому засіданні, з яких убачається, що профспілкова організація підприємства фактично припинила свою діяльність у зв'язку із звільненням членів профкому, а на підприємстві господарська діяльність не ведеться.

Посилання апеляційної скарги про фальшування документів з боку відповідача, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначені факти не були підтвердженні у визначений законом спосіб.

Колегія суддів визнає необґрунтованими твердження апеляційної скарги про залучення до роботи у відділ №728 державного підприємства сторонніх осіб, остільки такі посилання носять голослівний характер й нічим не підтверджені.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.55, 124 Конституції України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Перевіряючи законність рішення суду з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів також враховує обставини справи, те, що державне підприємство перебуває на стадії ліквідації й не веде господарської діяльності, а в даний час на підприємстві виконуються лише функції збереження державного майна.

Враховуючи викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, підстав до скасування ухваленого по справі рішення колегія суддів не вбачає.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З урахуванням викладеного, подана по справі апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/10271/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6389/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.