АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6 про визнання добросовісним набувачем, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа : приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернова О.І., ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі продажу недійсними.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6 про визнання добросовісним набувачем.

Зазначила, що 28 листопада 2014 року у м. Запоріжжі на підставі довідки-рахунку № 899938, придбала у ОСОБА_6 автомобіль марки TOYOTA CAMRY 2008 р.в., сірого кольору, номер кузова НОМЕР_5 й працівниками ВРЕР ДАІ м. Запоріжжя їй було видано свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 28 листопада 2014 року та присвоєно номерний знак НОМЕР_1. На момент реєстрації авто будь-яких порушень чи фактів, унеможливлюючих реєстрацію, як і підстав сумніватися у правомочності ОСОБА_6 на здійснення розпорядження автомобілем, не було.

11 грудня 2014 року належний їй автомобіль, який на той момент з її дозволу знаходився у користуванні ОСОБА_9, було затримано й вилучено співробітниками Шевченківського районного відділу Запорізького міського управління ГУ МВС України в Запорізькій області на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 08 грудня 2014 року

Вважає, що її, як власника вказаного автомобіля, було обмежено в можливості здійснити відчуження автомобіля, остільки він вибув з володіння колишнього власника автомобіля ОСОБА_3 з її волі - шляхом передання права керування автомобілем своїм представникам - ОСОБА_5 та ОСОБА_10

Просила: визнати її добросовісним набувачем автомобіля марки TOYOTA CAMRY 2008 р.в., сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_5 та визнати її право власності на вказаний автомобіль.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася у суд з зустрічним позовом про визнання договорів купівлі продажу недійсними.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 11 травня 2013 року на підставі довідки - рахунку № ААВ114305 нею було придбано у приватну власність автомобіль марки TOYOTA CAMRY 2008 р.в., сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 номер кузова НОМЕР_8.

13 травня 2013 року ОСОБА_3 було посвідчено доручення № 633 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. на ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, на право користування та розпорядження автомобілем.

В подальшому між ОСОБА_14 та ФОП «ОСОБА_22» був укладений договір оренди № 13/08-2014-2 від 13 серпня 2014 року даного автомобіля та на виконання даного договору було складено акт прийому-передачі.

22 листопада 2014 року ФОП «ОСОБА_22» було передано автомобіль в прокат ОСОБА_15 відповідно до договору прокату легкового автомобіля, проте в подальшому автомобіль повернуто не було.

28 листопада 2014 року ОСОБА_14 звернувся до Ордженікідзевського РУГУ МВС України в м. Запорожжя з заявою про вчинення злочину, а 29 листопада 2014 року в Голосіївському РУГУ МВС в м. Києві зареєстровано аналогічне звернення ОСОБА_16 (працівник ФОП «ОСОБА_22»).

В ході розслідування було встановлено, що 25 листопада 2014 року ОСОБА_3 було видано нову довіреність НОМЕР_9, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І., на ОСОБА_7 з правом на відчуження даного автомобіля.

27 листопада 2014 року діючи на підставі довіреності від 25 листопада 2015 року НОМЕР_9 ОСОБА_7 уклав договір купівлі продажу автомобіля TOYOTA CAMRY 2008 р.в., сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 номер кузова НОМЕР_8, та на підставі довідки рахунку № 2929222 від 27 листопада 2015 року виданою ТОВ «БМ ГРУШІ» автомобіль був знятий з реєстрації і зареєстрований на ОСОБА_6

28 листопада2014 року ОСОБА_6 уклав договір купівлі продажу автомобіля TOYOTA CAMRY 2008 р.в., сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 номер кузова НОМЕР_5 та на підставі довідки рахунку № 2899938 від 28 листопада 2015 року виданою ПП «Шлях 2002» автомобіль був знятий з реєстрації і зареєстрований за ОСОБА_4

Відповідно до матеріалів проведеної по кримінальній справі почеркознавчої експертизи, підпис та рукописний текст в довіреності НОМЕР_9 від 25 листопада 2014 року в графі «Підпис», виконано не ОСОБА_3, а іншою особою, що доводить факт укладення правочину поза волею позивача, то правочин є недійсним з моменту його укладення.

З урахуванням уточнень, просила: визнати недійсним договір купівлі продажу автомобіля TOYOTA CAMRY 2008 р.в., укладений між ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності від 25 листопада 2014 року НОМЕР_9 посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І. та ОСОБА_6 оформленого довідкою-рахунком № 2929222 від 27 листопада 2014 року виданого ТОВ «БМ ГРУПП» та скасувати запис про право власності на даний автомобіль за ОСОБА_6 в відповідній базі даних; визнати недійсним договір купівлі продажу автомобіля TOYOTA CAMRY 2008 р.в., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 оформленого довідкою-рахунком № 2899938 від 28 листопада 2014 року виданого ПП «Шлях 2002» та скасувати запис про право власності на даний автомобіль за ОСОБА_4 у відповідній базі даних.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року в задоволенні заявлених по справі позовним вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представники ОСОБА_3, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4. та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача ОСОБА_4, який просив задовольнити апеляційну скаргу, а у задоволенні скарги ОСОБА_17 відмовити, представників ОСОБА_3, які підтримали подану ними апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Як убачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки ТОYОТА САМRY 2008 р.в., сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_5 11 травня 2013 року зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с.87 т. 1).

13 травня 2013 року ОСОБА_3 на підставі довіреності уповноважила або ОСОБА_14, або ОСОБА_13, або ОСОБА_5 кожного діючи самостійно, незалежно один від одного, бути її представниками в органах Державтоінспекції, міліції, державній та приватних охоронних структурах, страхових компаніях, станціях технічного обслуговування, з питань, пов'язаних з реєстрацією, проходженням технічного огляду, встановленням додаткового охоронного та навігаційного обладнання, моніторингу переміщень та охорони автомобіля, експлуатації та ремонту належного їй на праві власності автомобіля, зареєстрованого 11 травня 2013 року в ВРЕР-9 УДАІ в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10, виданим 11 травня 2013 року ВРЕР-9 УДАІ в м. Києві, марка якого ТОYОТА, модель - САМRY, рік випуску - 2008, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_5, тип ТЗ - легковий сєдан - В, реєстраційний номер НОМЕР_3, для чого надала їм право, зокрема, керувати цим автомобілем, укладати та підписувати договори прокату та оренди автомобіля (а.с.88 т. 1).

В подальшому, 13 серпня 2014 року між ОСОБА_14 та фізичною особою - підприємцем (надалі - ФОП) ОСОБА_18 було укладено договір № 13/08-2014-2 оренди легкового автомобіля, за яким орендодавець ОСОБА_14 передав, а орендар ФОП ОСОБА_18 прийняв у строкове платне користування легковий автомобіль ТОYОТА, модель - САМRY, рік випуску - 2008, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_5, тип ТЗ - легковий сєдан - В, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.91- 92, т. 1). Факт передачі автомобіля в оренду підтверджується актом приймання-передачі легкового автомобіля від 13 серпня 2014 року (а.с.93 т. 1).

22 листопада 2014 року між ФОП ОСОБА_18 та ОСОБА_15 було укладено договір № ДБП-288 прокату легкового автомобіля, за яким наймодавець ФОП ОСОБА_18 передав, а наймач ОСОБА_15 прийняв у строкове платне користування легковий автомобіль НОМЕР_4 (а.с.95-96 т.1). Факт передачі автомобіля в прокат підтверджується актом приймання-передачі легкового автомобіля, за яким строк повернення автомобіля встановлено - 27 листопада 2014 року (а.с.97 т. 1).

В подальшому, на підставі довіреності НОМЕР_9, засвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І.

ОСОБА_3 від 25 листопада 2014 року, гр. ОСОБА_7 був уповноважений керувати, розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти та інше) належний ОСОБА_3 автомобіль TOYOTA CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.106 т. 1).

27 листопада 2014 року на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 2929222 автомобіль TOYOTA CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_3 було відчужено на користь ОСОБА_6 (а.с.109 т. 1).

28 листопада 2014 року на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 899938 автомобіль TOYOTA CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_11, реєстраційний номер НОМЕР_3 було відчужено на користь ОСОБА_4 (а.с.10 т. 1).

28 листопада 2014 року на ім'я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля TOYOTA CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.9 т. 1).

В подальшому, транспортний засіб TOYOTA CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_3 був затриманий співробітниками ДАІ, остільки на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року його оголошено в розшук.

Відповідно до висновку експерта № 427 від 28 травня 2015 року, складеного Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в рамках кримінального провадження, підпис та рукописний текст в довіреності НОМЕР_9 від 25 листопада 2014 року в графі «Підпис», виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.118-127 т. 1).

Відмовляючи в задоволенні первісного та зустрічного позовів, районний суд виходив з того, що за первісним позовом - добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна, а тому відсутні підстави для неможливості витребування з боку власника транспортного засобу у добросовісного набувача, враховуючи той факт, що майно вибуло з володіння власника не з його волі; зустрічного позову - у зв'язку з неправильно обраним способом захисту свого порушеного права.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Статтею 41 Конституцією України визначено: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1); особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2).

Відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні статті 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6 набуте право власності на автомобіль TOYOTA CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_11, реєстраційний номер НОМЕР_3 незаконно, у відсутність волевиявлення його власника.

Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи № 427 від 28 травня 2015 року, проведеної науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в кримінальному провадженні, підпис та рукописний текст в довіреності НОМЕР_9 від 25 листопада 2014р. в графі «підпис» виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.118-127 т. 1).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що нею було вжито всіх необхідних заходів щодо перевірки належного права власності продавцю автомобіля, а тому є всі підстави до задоволення позову та визнання її добросовісним набувачем, є безпідставними, остільки не спростовують встановленого факту, що ОСОБА_6 (продавець) набув право власності на транспортний засіб на підставі підробленої довіреності, а власник майна має право вимагати витребування свого майна у добросовісного набувача у разі, якщо майно вибуло з його володіння не з його волі.

За таких обставин, відсутні правові підстави визнання права власності на спірний автомобіль за ОСОБА_4 й визнання її добросовісним набувачем, оскільки законодавчо відсутні підстави для неможливості витребування з боку власника транспортного засобу у добросовісного набувача.

Стаття 388 ЦК України пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача, який оплатно придбав це майно, із обставинами, за якими майно вибуло до добросовісного набувача поза волею власника.

«Поза волею власника» в розумінні вказаної статті означає: майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, майно було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Вказана норма ЦК України не містить вичерпного переліку випадків вибуття майна з володіння поза волею власника, а вказівку на загублення майна чи його викрадення слід розглядати, скоріше, як окремі приклади, наведені законом. Іншими випадками вибуття майна з володіння власника поза його волею можуть бути, наприклад, стихійні лиха, знаходження власника в момент вибуття майна з його володіння у стані, при якому він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними тощо.

Отже, якщо майно було набуте певною особою поза волею власника і це порушує права та законні інтереси власника, він може звернутися за судовим захистом своїх порушених права - пред'явити до добросовісного набувача позов про витребування майна.

Згідно з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_3 не була стороною договорів від 27 листопада 2015 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та від 28 листопада 2015 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заявленого нею позову.

З урахуванням зазначеного, районний суд правомірно установив, що майно вибуло з володіння власника або володіння особи, якій воно було передане власником у користування, поза волею, що ОСОБА_19 не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

Разом з тим, добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи, яка підлягає доказуванню. У зв'язку з цим не підлягають розгляду позовні вимоги про визнання набувача майна добросовісним, оскільки відповідно до ст. 338 ЦК України питання добросовісності набуття майна є одним із фактів, що має значення для вирішення справи у спорі, заявленим власником.

Отже, з урахуванням викладеного, підстав для висновків про те, що районний суд, розглядаючи заявлені по справі вимоги, неправильно застосував норми матеріального й процесуального права, не має.

З долучених до справи в суді апеляційної інстанції доказів убачається, що автомобіль TOYOTA CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_11, реєстраційний номер НОМЕР_3, визнано речовим доказом по кримінальній справі й його передано на відповідальне зберігання ОСОБА_10.(а.с.194 т.2).

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, донині законним володільцем автомобіля TOYOTA CAMRY, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_11, реєстраційний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_19, й транспортний засіб у неї вилучено в межах кримінального провадження тимчасово, на період проведення досудового розслідування.

Отже, визнання автомобіля речовим доказом і тимчасове вилучення його на період проведення досудового розслідування у ОСОБА_19 та передача на відповідальне зберігання на цей період ОСОБА_14 не є перешкодою у заявленні вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння у відповідності до керівних роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та правових висновків Верховного Суду України, які зроблено у справах № 6-13839цс11, № 6-117цс12 та № 6-619цс15, які є обов'язковими до виконання.

З огляду на викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позовів.

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну правову оцінку й ухвалено законне та обґрунтоване рішення.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 й ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/15989/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8509/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.