НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 квітня 2016 рокуСправа № 322/131/16

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до: ОСОБА_2

про: стягнення суми боргу.

12 лютого 2016 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд: стягнути з відповідача на його користь заборгованість з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 3 983,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Позивач є фізичною особою підприємцем за видом економічної діяльності «Стоматологічна практика» та здійснює свою діяльність в смт. Новомиколаївка в приміщенні Новомиколаївської ЦРЛ.

27 липня 2015 року до позивача на прийом прийшла ОСОБА_2 Після огляду, позивач назвав їй наявні стоматологічні проблеми та необхідний обєм послуг і вартість. Відповідач погодився на лікування, після чого позивач склав історію хвороби № 138, в якій зазначив планове лікування.

31 серпня 2015 року лікування ОСОБА_2 було закінчено, про що вона розписалася в історії хвороби, тоді ж позивач повідомив її про остаточну вартість наданих послуг, оскільки під час лікування вона частково оплатила послуги в сумі 100,00 грн., на що відповідач погодився і поставив свої підписи.

Остаточна сума вартості наданих послуг становила 3710,00 грн. Розрахуватися відповідач одразу не зміг, пославшись на відсутність таких коштів в той час і обіцяв зробити це через декілька днів.

27 листопада 2015 року позивач направив відповідачу письмову претензію з вимогою про повернення боргу в строк до 15 грудня 2015 року, яку вона отримала 01 грудня 2015 року. Але кошти по цей час не повернуті, в звязку з чим позивач вирішив звернутися до суду про примусове стягнення суми заборгованості.

Виходячи з наведеного та посилаючись на норми ст.ст. 22, 625, 901, 903 ЦК України, позивач просив задовольнити його вимоги та підтримав їх у судовому засіданні, а також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 27.04.2016 повторно не прибув, не повідомив суд про причини неявки, а також не надіслав до суду будь-яких заяв та заперечень проти позову.

Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України та з огляду на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, судом у судовому засіданні 27.04.2016 було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

У судовому засіданні 27.04.2016 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та зясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення позивача та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

встановив:

Відповідач ОСОБА_2 з 27.07.2015 по 31.08.2015 отримала стоматологічні послуги у позивача, вартістю 3 710,00 грн., що підтверджується історією хвороби № 138.

З вказаної вартості стоматологічних послуг позивачем було сплачено лише 100,00 грн., що підтверджується відповідним записом в історії її хвороби № 138, а також показаннями свідка ОСОБА_3, дослідженими у судовому засіданні 27.04.2016.

27.11.2015 позивач направив відповідачу претензію про повернення суми боргу в розмірі 3 710,00 грн. у строк до 15.12.2015, яку відповідач отримав 01.12.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Стаття 901 ЦК України передбачає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 901 ЦК України договір про надання послуг є складним зобовязанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобовязань: по- перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку: по-друге, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець мас право вимагати від замовника відповідної оплати.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч. 1), боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2).

Відповідно до частини першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з вищенаведених обставин справи та не заперечувалося позивачем у судовому засіданні, відповідач частково оплатив отримані послуги в сумі 100,00 грн., у звязку з чим сума основного боргу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 3 710,00 100,00 = 3 610,00 грн.

Наведені в позовній заяві розрахунки суми 3 % річних та інфляційних втрат суд визнає частково необґрунтованими, оскільки позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що обовязок відповідача з оплати отриманих ним медичних послуг виник саме 31.08.2015, натомість в позовній заяві зазначено про те, що позивач неодноразово погоджувався надати відповідачу відстрочку оплати наданих медичних послуг.

За таких обставин суд, з огляду на вищезазначені приписи ст. 530 ЦК України, виходить з того, що обовязок відповідача з виконання зобовязання виник з моменту предявлення позивачем вимоги, а саме із зазначеної ним в претензії дати 15.12.2015, отже у семиденний строк з цієї дати, тобто до 22.12.2015, відповідач мав сплатити позивачу суму боргу в розмірі 3 610,00 грн.

Таким чином, розмір 3% річних за період з 23.12.2015 по 12.02.2016 (52 дні) становить: (3610/100*3)/365*52 = 15,43 грн. Розмір інфляційних втрат за цей період становить: 3610,00*100,9% = 3642,49 3610,00 грн. = 32,49 грн.

Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 3 610,00 + 15,43 + 32,49 = 3 657,92 грн., отже позов підлягає частковому задоволенню на зазначену суму.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

До позовної заяви додано квитанцію від 12.02.2016 № 0.0.503915637.1, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 551,20 грн., а також квитанцію від 12.02.2016 № 0.0.503916754.1, якою підтверджується сплата позивачем послуг на правову допомогу в розмірі 350,00 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 3 657,92 грн., що становить 91,82 % від заявленої позивачем суми, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 551,20 грн. х 91,82 % = 506,11 грн. (судовий збір) та 350,00 грн. х 91,82 % = 321,37 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 215, 218, 223 226, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) суму заборгованості в розмірі 3 657,92 грн. (три тисячі шістсот пятдесят сім гривень 92 коп.), з яких: 3 610,00 грн. сума основного боргу; 32,49 грн. інфляційні втрати за період з 23 грудня 2015 року по 12 лютого 2016 року; 15,43 грн. 3 проценти річних за період з 23 грудня 2015 року по 12 лютого 2016 року.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір в сумі 506,11 грн. (пятсот шість гривень 11 коп.) та витрати на надання правової допомоги в розмірі 321,37 грн. (триста двадцять одна гривня 37 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Відповідач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, а відповідачем протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.С. Гасанбеков