Справа 431/5236/15-ц
Провадження № 2/431/98/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
01 квітня 2016 року Старобільський районний суд Луганської області в складі:
головуючого судді Колядова В.Ю.,
за участю секретаря Хорольської І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільску цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_3 не зявився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти винесення судом заочного рішення по даній справі.
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не зявлялася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи маються рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, тому суд, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів без участі відповідача.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, які регламентують, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Як встановлено у судовому засіданні між сторонами склалися правовідносини за договором позики.
На підтвердження договору позики та отримання грошових коштів відповідач 07.06.2012р. надав розписку, в якій підтвердив, що грошові кошти дійсно ним одержані (а.с.7).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, строк простроченого зобовязання починає перебіг з 31.12.2012 року по 23.12.2015 року включно, що становить 1073 днів, а тому сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних обрахованих позивачем складає 122017,46грн.
Боржник ігнорує вимоги позивача щодо повернення боргу, та ухиляється від виконання своїх договірних обовязків. Ці обставини дають підстави вважати, що відповідач відмовляється сплачувати борг.
У звязку із вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, щодо стягнення з ОСОБА_2 суми боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних у розмірі 122017,46грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 1220,19 грн.
Керуючись ст.ст. 11, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 59,88,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1220 (одна тисяча двісті двадцять) гривень 19 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження. Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Старобільській районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя В.Ю. Колядов