ухвала

іменем україни

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Іваненко Ю.Г., Висоцької В.С., Гримич М.К., Завгородньої І.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, треті особи: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, відділ реєстрації речових прав реєстраційної служби Алуштинського міського управління юстиції, про визнання права спільної часткової власності, визнання спадкоємцем четвертої черги, зміну черговості та права спадкування та визнання права власності в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання угоди недійсною, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, про визнання правочинів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що з початку 2001 року вона почала проживати однією сім'єю із ОСОБА_11 та вони разом мешкали у її квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Для ведення комерційної діяльності 08 лютого 2001 року ними було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімпродукт» (далі - ТОВ «Хімпродукт»), засновником якого була позивач, а ОСОБА_11 був директором. Весь дохід від сумісного бізнесу вони витрачали у рівних частинах для задоволення особистих потреб, разом відпочивали, купували необхідні речі, здійснювали необхідні ремонти, займались будівництвом, купували об'єкти рухомого та нерухомого майна.

Оскільки ОСОБА_11 перебував у зареєстрованому шлюб з ОСОБА_8, тому 20 грудня 2001 року він та позивач уклали між собою угоду стосовно придбання спільного майна та визначення часток співвласників у даному майні.

01 серпня 2002 року угода від 20 грудня 2001 року ними була скасована та у простій письмовій формі, в присутності свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, укладена нова угода, в якій ОСОБА_11 та ОСОБА_6 конкретизували існуючі між ними правовідносини, мету придбання спільного рухомого та нерухомого майно, а також належні кожному з них частки. Згідно з вказаною угодою вони вирішили створити спільну часткову власність та за згодою позивача право власності на все придбане рухоме та нерухоме майно було оформлено на ім'я ОСОБА_11, але кожному з них повинно належати по 1/2 частини майна. Іншої домовленості щодо майна у подальшому між ними не укладалось.

Протягом 2001-2012 років ОСОБА_11 та ОСОБА_6 придбали як рухоме, так і нерухоме майно, а також зробили грошовий внесок у банк. На зазначене кожен з них витратив кошти у рівних частинах.

Так, 11 серпня 2002 року позивачем та ОСОБА_11 був придбаний гараж в Споживчому гаражно-лодочному кооперативі риболовів-любителів «Дельфін» (далі - СГЛКРЛ «Дельфін»), який знаходився за адресою: АДРЕСА_3.

Протягом 2002-2003 років ОСОБА_11 та ОСОБА_6 побудували двоповерховий елінг та перебудований у жиле приміщення гараж.

На підставі рішення Лучистівської сільської ради від 13 лютого 2004 року № 10 на ім'я ОСОБА_11 було видано свідоцтво про право власності на елінг № 17 в літ. «М», загальною площею 74,9 кв. м, та гараж № 18 в літ. «Н», загальною площею 15,8 кв. м.

У 2003 році ОСОБА_11 та ОСОБА_6 вселилися у вказаний елінг, зустрічали усі свята, відпочивали, в рівних частках брали участь у сплаті податків та платежів, спільно несли витрати по утриманню і зберіганню належного їм майна.

18 квітня 2007 року за спільні кошти від комерційної діяльності, в рівних частинах був придбаний автомобіль Honda CRV, державний номерний знак НОМЕР_1, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_11

Окрім цього, з метою відкладання спільних грошових коштів, ОСОБА_11 зі згоди ОСОБА_6 03 квітня 2012 року відкрив депозитний рахунок «Базовий» НОМЕР_2 на суму 100 000 грн у Публічному акціонерному товаристві «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), з яких позивачу належало 50 000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема: на елінг № 17 площею 74,9 кв. м та гараж № 18 площею 15,8 кв. м, які розташовані в СГЛКРЛ «Дельфін» у м. Алушта; на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2; на автомобіль Honda CRV, державний номерний знак НОМЕР_1; на депозитний рахунок «Базовий» НОМЕР_2 на суму 100 000 грн у ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_11 є відповідачі у справі: його батько ОСОБА_7, дружина ОСОБА_8 та сини - ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Посилаючись на те, що позивач прожила із ОСОБА_11 однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше 10 років, доглядала за ним під час хвороби, разом із його синами займалась похованням, організовувала супутні поминальні заходи, отримувала свідоцтво про його смерть, сумісно з молодшим сином ОСОБА_9 оплатили та встановили йому пам'ятник, просить визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частини елінгу № 17 в літ. «М», загальною площею 74,9 кв. м та гаражу № 18 в літ. «Н», загальною площею 15,8 кв. м, які розташовані в СГЛКРЛ «Дельфін» за адресою: АДРЕСА_3; на 1/2 частини автомобіля «Honda CRV», державний номерний знак НОМЕР_1; на 1/2 частини депозитного рахунку «Базовий» НОМЕР_2 на суму 100 000 гривень в ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а також визнати її спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_11; змінити черговість одержання права на спадкування після його смерті, прирівнявши її до першої черги спадкоємців; та визнати за нею право власності на 1/5 частини спадкового майна, яке складається з: елінгу № 17 в літ. «М», загальною площею 74,9 кв. м, та гаража № 18 в літ. «Н», загальною площею 15,8 кв. м, які розташовані в СГЛКРЛ «Дельфін» за адресою: АДРЕСА_3; на 1/2 частини автомобіля Honda CRV, державний номерний знак НОМЕР_1; на 1/2 частини депозитного рахунку «Базовий» НОМЕР_2 на суму 100 000 гривень в ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», 1/3 частини квартири АДРЕСА_4.

У березні 2014 року ОСОБА_8 звернулася до суду із зустрічним позовом та, посилаючись на те, що надані ОСОБА_6 угоди від 20 грудня 2001 року та 01 серпня 2002 року згідно з висновком експертизи підписані не ОСОБА_11, а тому просила визнати їх недійсними.

У липні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом та, посилаючись на те, що угода від 20 грудня 2001 року суперечить актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, просив визнати її недійсною, а угоду від 01 серпня 2002 року просив визнати удаваним правочином.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, треті особи: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та відділ реєстрації речових прав реєстраційної служби Алуштинського міського управління юстиції, про визнання права спільної часткової власності, визнання спадкоємцем четвертої черги, зміну черговості та право спадкування та визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право спільної часткової власності на 1/2 частину елінгу № 17 в літ. «М», загальною площею 74,9 кв. м та гаража № 18 в літ. «Н», загальною площею 15,8 кв. м, розташовані в Споживчому гаражно-лодочному кооперативі риболовів-любителів «Дельфін» за адресою: АДРЕСА_5.

Визнано за ОСОБА_6 право спільної часткової власності на 1/2 частину автомобіля Honda CRV, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_6 право спільної часткової власності на 1/2 частину депозитного рахунку «Базовий» НОМЕР_2 на суму 100 000 грн в Публічному акціонерному товаристві «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

В іншій частині позову відмовлено.

ОСОБА_8 в позові до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання угоди недійсною, відмовлено.

ОСОБА_7 в позові до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, про визнання правочинів недійсними, відмовлено.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2015 року судові витрати ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 віднесено на рахунок сторони, що їх понесла.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2015 року внесено виправлення до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року № 199/1829/13 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, треті особи: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та відділ реєстрації речових прав реєстраційної служби Алуштинського міського управління юстиції, про визнання права спільної часткової власності, визнання спадкоємцем четвертої черги, зміну черговості та права спадкування та визнання права власності в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання угоди недійсною, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, про визнання правочинів недійсними та вірно зазначено: визнати за ОСОБА_6 право спільної часткової власності на 1/2 частину елінгу № 17 в літ. «М», загальною площею 74,9 кв. м та 1/2 частину гаража № 18 в літ. «Н», загальною площею 15,8 кв. м, розташовані в Споживчому кооперативі житлово-рекреаційного призначення «Дельфін» за адресою: АДРЕСА_5.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права спільної часткової власності скасовано та у задоволенні зазначених вимог відмовлено.

В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні первісного позову, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_6 та ОСОБА_11 в період з 2001-2002 року стали проживати разом; сумісно у 2001 році, з метою спільного отримання прибутку, створили ТОВ «Хімпродукт»; на підставі укладеної 01 серпня 2002 року угоди придбали спірне рухоме та нерухоме майно, яким ОСОБА_6 з 2002 року постійно та безперешкодно користувалася.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що правові підстави для визнання за чоловіком та жінкою, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, права спільної сумісної власності, по-перше, виникають з моменту набуття чинності СК України, а по-друге, за умови, що чоловік та жінка не перебувають в будь-якому іншому шлюбі.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_11 перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_8 з 30 жовтня 1965 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 1336.

У період 2001-2002 років ОСОБА_11 та ОСОБА_6 почали проживати разом у квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1.

08 лютого 2001 року було створено ТОВ «Хімпродукт».

Засновниками вказаного товариства вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_14, про що свідчать статут та установчий договір ТОВ «Хімпродукт».

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Хімпродукт» (протокол від 16 листопада 2001 року № 2) були внесені зміни до установчих документів та засновником товариства разом з ОСОБА_6 став син ОСОБА_11 - ОСОБА_9

Рішенням загальних зборів засновників ТОВ «Хімпродукт» від 28 грудня 2001 року (протокол № 3) звільнено з посади директора вказаного товариства ОСОБА_15 та вирішено призначити на цю посаду ОСОБА_11, згідно з наказом від 02 січня 2002 року № 01 він приступив до даних обов'язків за сумісництвом.

Як убачається з копії трудової книжки ОСОБА_11, до 09 березня 2004 року він працював у ВАТ «Дніпрошина» начальником відділу по забезпеченню енергоресурсами, а 01 квітня 2004 року був прийнятий на роботу директором ТОВ «Хімпродукт».

20 грудня 2001 року ОСОБА_11 та ОСОБА_6 уклали між собою угоду стосовно придбання спільного майна та визначення часток співвласників у даному майні.

01 серпня 2002 року ОСОБА_11 та ОСОБА_6 уклали між собою у простій письмовій формі нову угоду, в якій зазначили, що на все придбане в період комерційної діяльності рухоме та нерухоме майно вони мають рівні права та визнають право кожного на 1/2 частини цього майна; ОСОБА_6 не заперечувала проти оформлення правовстановлюючих документів на все майно на ім'я ОСОБА_11, а ОСОБА_11 зобов'язувався на першу вимогу ОСОБА_6 оформити за нею належну їй 1/2 частини майна.

11 серпня 2002 року ними був придбаний гараж в Споживчому гаражно-лодочному кооперативі риболовів-любителів «Дельфін», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5. На цьому місці згодом був зведений елінг.

20 вересня 2002 року ОСОБА_6 та ОСОБА_11 склали у простій письмовій формі договір підряду на здійснення ремонтно-будівельних робіт з ОСОБА_16, який був ними спільно підписаний, та упродовж 2002-2003 років бригадою будівельників був побудований двоповерховий елінг та переобладнаний у жиле приміщення гараж. Згідно з калькуляцією і розписками на будівництво та ремонтні роботи кожен зі співвласників витратив по 100 000,00 гривень, а всього 200 005,40 гривень.

20 вересня 2003 року будівництво було завершене та на підставі рішення Лучистівської сільської ради від 13 лютого 2004 року № 10 на ім'я ОСОБА_11 було видано свідоцтво про право власності на елінг № 17 в літ. «М», загальною площею 74,9 кв. м, та гараж № 18 в літ. «Н», загальною площею 15,8 кв. м.

18 квітня 2007 року відповідно до умов угоди від 01 серпня 2002 року за спільні кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_11 у рівних частках був придбаний автомобіль Honda CRV, державний номерний знак НОМЕР_1, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу був зареєстрований на ім'я ОСОБА_11

Згідно з ч. 1 ст. 112 ЦК України (1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на той час, майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність») тощо.

Таким чином, для визнання спільної власності на майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, суду необхідно встановити, що громадяни об'єдналися для спільної діяльності, та укладеною між ними письмовою угодою визначено, що придбане майно є спільною сумісною власністю.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивачем ОСОБА_6 не надано суду належних та допустимих доказів того, що вона та ОСОБА_11 об'єдналися для спільної діяльності, будь яких доказів ведення спільної комерційної діяльності також не надано. Крім того, матеріали справи не містять даних про доходи позивача, а також ТОВ «Хімпродукт», які б свідчили про те, що позивач мала матеріальну можливість на придбання спірного майна. Сама по собі присутність позивача при купівлі автомобіля та відкритті рахунку не дає підстав вважати, що витрачені гроші були отримані внаслідок спільної праці, або комерційної діяльності.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Г. Іваненко
Судді: В.С. Висоцька І.М. Завгородня М.К. Гримич І.М. Фаловська