У Х В А Л А

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Охрімчук Л.І.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Укртелеком", профспілкової організації Харківської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком", треті особи: директор Харківської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" Савченко Юрій Леонідович, голова профспілкової організації Харківської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" Кадурін Анатолій Михайлович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України);

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 40, 49-2 КЗпП України. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, 13 квітня 2016 року, 20 квітня 2016 року, постанови Верховного Суду України від 10 березня 2015 року, 1 квітня 2015 року, 1 липня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, якими у задоволенні позову відмовлено, суд касаційної інстанції виходив із того, що у відповідача мало місце скорочення штату працівників, скорочувалася посада начальника цеху телекомунікаційних послуг № 6, яку займав позивач; за два місяці про наступне звільнення останній попереджався і від запропонованих посад відмовився, що свідчить про те, що його звільнення відбулося відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому судами правильно зазначено, що Президія комітету профспілкової організації Харківської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" мала право вирішувати питання про надання чи відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору, оскільки таке право передбачено п. 1.6 Положення про профспілкову організацію філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком".

Ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, 13 квітня 2016 року, 20 квітня 2016 року, що надані заявником для порівняння, якими судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, а справи передані на новий розгляд до судів першої та апеляційної інстанцій, не містять правових позицій щодо спірних правовідносин, а вказують на допущені судами порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спорів, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справ.

Порівняння змісту наданих для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановою Верховного Суду України від 10 березня 2015 року, що надана заявником для порівняння, скасовано ухвалу суду касаційної інстанції, справу за позовом про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії направлено на новий касаційний розгляд, оскільки суди, не досліджуючи питання щодо наявності інших вакантних посад, які відповідно до своєї кваліфікації міг обіймати ОСОБА_4 у рішенні послалися на те, що вакантних посад в Апараті РНБО не було, за винятком посади прес-секретаря. Проте ця посада йому не була запропонована. Суд касаційної інстанції, зазначивши в оскаржуваній ухвалі, що за таких обставин позивач був звільнений з посади з дотриманням вимог статей 40 та 49-2 КЗпП, витлумачив зазначені норми права всупереч їх точному змісту.

Постановою Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року, що надана заявником для порівняння, у справі за позовом про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено у задоволенні заяви про перегляд ухвали суду касаційної інстанції через те, що звільнення ОСОБА_4 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень статті 49-2 КЗпП України.

Постановою Верховного Суду України від 1 липня 2015 року, що надана заявником для порівняння, скасовано судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, справу за позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди направлено на новий розгляд до суду першої інстанції через те, що суд касаційної інстанції, погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не звернув уваги на те, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Суд першої інстанції неналежно встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив, чи були на той час наявні вакантні посади, які відповідали кваліфікації, освіті, досвіду роботи позивачки, чи було їх запропоновано позивачці, що є обов'язком роботодавця відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України.

Таким чином, порівняння змісту постанов Верховного Суду України від 10 березня 2015 року, 1 квітня 2015 року, 1 липня 2015 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновках щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Укртелеком", профспілкової організації Харківської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком", треті особи: директор Харківської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" Савченко Юрій Леонідович, голова профспілкової організації Харківської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" Кадурін Анатолій Михайлович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Л.І. Охрімчук Я.М. Романюк