Справа №580/295/16 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1451/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Шевченка В. А.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 18 липня 2016 року та ухвалу цього ж суду від 03 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунальної установи «Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря ОСОБА_4, Сумської області» про визнання дій протиправними та спонукання до вчинення дій,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у якому вказував, що відповідач у листі № 708 від 22 травня 2013 року на адресу приватного нотаріуса Лебединського районного округу Сумської області ОСОБА_5 протиравно поширив конфіденційну медичну інформацію щодо нього.

31 грудня 2014 року він подав відповідачеві заяву з вимогою відізвати від нотаріуса цей лист та знищити його, однак йому в цьому було відмовлено, з одночасним порушенням його порав на обєктивний розгляд звернення.

Посилаючись на викладене та уточнивши у подальшому свої вимоги, позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо незаконного поширення відносно нього інформації та стосовно невиконання його законних вимог про відізвання від нотаріуса листа й знищення його, а також зобовязати відповідача вчинити відповідні дії.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 18 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову.

Поряд із цим указує, що суддя Лебединського районного суду Сумської області, відкриваючи провадження у справі ухвалою від 03 березня 2016 року, безпідставно відмовив йому у звільненні від сплати судового збору, у звязку з чим ця ухвала підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2013 року приватний нотаріус Лебединського районного округу Сумської області ОСОБА_5 звернувся із запитом до Лебединської ЦРЛ щодо надання інформації про психічний стан позивача, який звернувся до нього з приводу вчинення нотаріальної дії, у звязку з виникненням підозри про те, що останній страждає на психічний розлад і це може вплинути на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними (а. с. 16).

22 травня 2013 року КУ «Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря ОСОБА_4, Сумської області» листом № 708 повідомила нотаріуса про психічний стан ОСОБА_3 та періодичні звернення його до лікаря психіатра (а. с. 17).

У заяві від 31 грудня 2014 року на імя головного лікаря Лебединської центральної районної лікарні позивач, поряд з іншим, заперечуючи проти обробки своїх персональних даних викладених у листі від 22 травня 2013 року, вимагав цей лист знищити.

Листом КУ «Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря ОСОБА_4, Сумської області» № 131 від 22 січня 2015 року позивача повідомлено, зокрема про те, що інформація, яка міситься у листі № 708 від 22 травня 2013 року, не є персональними даними (а. с. 5).

Перевіряючи доводи заявника, колегія суддів виходить з наступного.

За ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 цього Закону інформація про фізичну особу (персональні дані) це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Частиною 2 ст. 44 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (ч. 1 ст. 46 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно з ч. 7 ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу» забороняється вимагати відомості про стан психічного здоров'я особи та про надання їй психіатричної допомоги, за винятком випадків, передбачених цим Законом та іншими законами.

З урахуванням викладеного, відповідач мав право на надання інформації, про яку йде мова, на законну вимогу нотаріуса. Окрім того, цей лист взагалі не містить відомостей щодо діагнозу позивача та інших конкретних даних відносно нього.

Посилання заявника на те, що усупереч вимогам Закону України «Про звернення громадян» відповідач необєктивно розглянув його заяву є безпідставними.

Відповідач своєчасно розглянув заяву позивача та надав обґрунтовану відповідь у листі № 131 від 22 січня 2015 року. Саме ж по собі незазначення у цьому листі порядку оскарження прийнятого відповідачем рішення не може тягнути за собою визнання його протиправним. До того ж сам Закон України «Про звернення громадян» відповідних норм з цього приводу не містить.

На підставі викладеного, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову, тому рішення суду в цій частині на підставі ч. 1 ст. 308 ЦПК України слід залишити без змін.

Поряд із цим, відкриваючи провадження у справі, суддя ухвалою від 03 березня 2016 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору, одночасно відстрочивши йому сплату цих витрат.

Однак таке рішення суду не ґрунтується на законі, оскільки позивачем на підтвердження свого скрутного матеріального становища надано довідку з Лебединського міськрайонного центру Державного центру зайнятості, з якої видно, що ОСОБА_3 зареєстрований як безробітний та за період з вересня 2015 року по січень 2016 року отримав 2339 грн. 20 коп. доходу (а. с. 8), який у розрахунку по кожному місяцю є меншим ніж розмір прожиткового мінімуму на одну особу працездатного віку, що в силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України є підставою для звільнення його від сплати судового збору.

Крім того, постановляючи дану ухвалу, суд безпідставно не врахував, що з огляду на пункт 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» за відсутності заяви позивача саме про відстрочення сплати судового збору суд не вправі був вирішувати це питання з власної ініціативи.

Таким чином, ухвала судді Лебединського районного суду Сумської області від 03 березня 2016 року про відкриття провадження у справі в частині відмови у звільненні позивача від сплати судового збору та відстрочення сплати цих витрат підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_3 про звільнення його від сплати судового збору у розмірі 1102 грн. 40 коп. - задоволенню.

Звідси на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню і оскаржене рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу судді Лебединського районного суду Сумської області від 03 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви задовольнити, звільнивши його від сплати цих судових витрат у розмірі 1102 грн. 40 коп.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 18 липня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору за подання позовної заяви скасувати.

В іншій частині це рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього дня на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -