Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/153/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів, визнання угоди недійсною, стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (в подальшому уточнений) до Товариства «Авто-Просто» про захист прав споживачів, визнання угоди недійсною, стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.06.2011р. між сторонами укладено угоду №356019 з додатками до неї. Предметом угоди є надання позивачу, як учаснику програми послуг ТОВ «Авто-Просто» спрямованих на придбання товару, а саме, - автомобіля ЗАЗ Форза, вартість якого складала на момент укладення угоди №365019 від 18.06.2011р. 80860грн. 00коп., через програму «Авто-Так», організовану ТОВ «Авто-Просто». На виконання даної угоди позивач сплатив на користь відповідача ТОВ «Авто-Просто» вступний внесок у розмірі 2910грн. 96коп., про що свідчить фіскальний чек, а також сплатив на користь відповідача 38 місячних внесків на загальну суму 49255грн. 89коп.

02.06.2014р. відповідач повідомив позивача, що для розрахунку внеску за червень 2014р. використовується та ж сама ціна, яка була використана для розрахунку внеску у травні 2014р. водночас повідомлено, що остання повідомлена постачальником ціна є вищою та зазначена до відома в дужках в рахунку на сплату. Відповідач надає позивачу можливість сплатити внесок, розрахований згідно з нижчою ціною, а заборгованість, що виникне, може бути сплачена протягом дії графіка внесків. Відповідач ТОВ «Авто-Просто» повідомляє позивача, що і в наступному місяці буде аналізувати економічну ситуацію з метою прийняття найоптимальнішого рішення для надання змоги позивачеві, як учаснику системи, виконати свої платіжні зобов»язання за угодою протягом цього не дуже легкого періоду в країні.

Позивачем 11.07.2014р. була подана відповідачу заява, за якою вона повідомила, що через несправедливі умови укладеної угоди від 18.06.2011р., вважає за необхідне розірвати угоду та повернути їй сплачені нею кошти.

11.08.2014р. позивач отримала відповідь про те, що угода розірвана згідно із ст.4 угоди та статті 13, п.13.1 Додатку №2, що поверненню підлягають чисті внески, розраховані у відповідності до положень статті 13, п.13.3 Додатка №2 до угоди. Сплачені чисті внески, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі 2х цілих чистих внесків, будуть повертатись із Фонду для повернення коштів, що складаються в 5% від загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи. У відповідності до положень статті 13 Додатку №2 до угоди, «Авто-Просто» здійснює повернення чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у п.13.4 та п.13.5 цієї статті, та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді для повернення коштів. Сума коштів за Угодою №365019, що підлягає поверненню становить 35352грн. 89коп. для позивача.

Виходячи з умов укладеної угоди, додатків №1,2 до неї, ТОВ «Авто-Просто» формує групи учасників, яким надається право на придбання автомобіля за рахунок чистого фонду групи. Позивач, як учасник отримує автомобіль через механізм накопичення внесків, стаття 4,5,5.1,5.2 додатку №2 до угоди, автомобіль купується за рахунок чистих внесків усіх учасників групи, сплата повної ціни автомобіля учасником групи, який його вже отримав, забезпечує можливість купівлі автомобіля для тих учасників групи, які ще не одержали.

Позивач вважає, що угода від 18.06.2011р. з додатками №№1,2 не містить строків та термінів отримання учасником автомобіля, не передбачає будь-якої відповідальності за невиконання умов цієї угоди та будь-яких гарантій, отримання учасником автомобіля, навіть у разі повної плати його вартості.

Із змісту угоди випливає, що отримання автомобіля учасником системи можливе за умови дотримання всіма учасниками угод, які укладені з кожним із них реалізація прав учасника системи, фактично поставлена в залежність від наслідків дій інших учасників системи, з якими зокрема, позивач безпосередньо у будь-які правовідносини не вступав, тобто між ним та іншими учасниками системи взаємних прав та обов»язків не виникало. Це, як на думку позивача, свідчить про порушення ч.ч.1,2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з боку відповідача, принципу добросовісності та існування дисбалансу договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Позивач вважає, що умови угоди д додатками №№1,2 є несправедливими та такими, що обмежують його права.

В статті 6 угоди зазначено, що учасник системи уповноважує та доручає «Авто-Просто» укласти від його імені договір страхування життя та договір страхування автомобіля.

В статті 1.2 додатку №2 угоди зазначено, що учасник уповноважує «Авто-Просто» на організацію та адміністрування системи Авто-так. В статті 8.8.5 зазначено, що реєстрація автомобіля та оформлення гарантії може здійснюватися за розсудом «Авто-просто», представником «АвтоПросто» від імені учасникам на підставі оформленої належним чином довіреності. В статті 13 угоди , додатку №2 до неї п.13.1 зазначено, що учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити «Авто-Просто» у письмовій формі. Поверненню підлягають тільки чисті внески сплачені за угодою, з урахуванням положень, викладених в цій статті. В статті 13.13.2 зазначено, що учасник уповноважує «Авто-Просто» щомісяця здійснювати відрахування в розмірі 5% від кожного сплаченого чистого внеску до фонду для повернення коштів. В статті 13.13.3 зазначено, що сумиа чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці коли такий учасник повідомив «Авто-Просто» про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі 2 цілих чистих внесків.

Позивач, як учасник групи «Авто-Так» не уповноважував відповідача «Авто-Просто» на організацію та адміністрування системи «Авто-Так» та не надавав інших повноважень відповідачу «Авто-Просто».

Позивач добросовісно сплачував рахунки, надані відповідачем, не дивлячись на недовіру до системи.

Таким чином, посилаючись на ч.5 ст. 203, ст. 234, ч.1 ст. 216 ЦК України, ч.1,2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач просить суд визнати угоду від 18.06.2011р. як правочин недійсною; стягнути з ТОВ «Авто-Просто» на свою користь грошові кошти в розмірі 49242грн. 33коп., а також вирішити питання про судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_2 уточнені позові вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача ТОВ «Авто-Просто» за довіреністю ОСОБА_3 не з»явився, надавши письмові заперечення проти позову. Просив проводити розгляд справи за його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що 18.06.2011р. між сторонами укладено угоду №356019 з додатками до неї №№1,2. Предметом угоди є надання позивачу, як учаснику програми послуг ТОВ «Авто-Просто», спрямованих на придбання товару, а саме, - автомобіля ЗАЗ Форза, вартість якого складала на момент укладення угоди №365019 від 18.06.2011р. 80860грн. 00коп., через програму «Авто-Так», організовану ТОВ «Авто-Просто». На виконання даної угоди позивач сплатив на користь відповідача ТОВ «Авто-Просто» вступний внесок у розмірі 2910грн. 96коп., про що свідчить фіскальний чек від 20.06.2011р.

Під час розгляду справи, позивач не заперечувала факту підписання нею, як учасником системи, зазначеної угоди від 18.06.2011р. №365019 та додатків №№1,2 до неї. Зокрема, в додатку №2 зазначено, що учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами угоди, підтверджує свої права та обов»язки за угодою, підтверджує здатність набувати прав та обов»язків за угодою, умови угоди зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Також у статті 10 угоди вказано, що підписання цієї угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї.

Під час укладення угоди ОСОБА_1 отримала примірник угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ "Авто-Просто".

Крім того, встановлено, що ТОВ «Авто-Просто» зареєстровано як фінансову установу відповідно до розпорядження Держфінпослуг 19.01.2012р. за №13102689, про що свідчить свідоцтво, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

11.08.2014р. відповідачем надано позивачеві відповідь на заяву останньої, відповідно до якої повідомлено, що угоду розірвано на підставі ст. 4 угоди та ст. 13, п.13.1 додатку №2 до угоди. Також надані роз»яснення умов угоди і зазначено, що ОСОБА_1 не мала найбільшої кількості балів у своїй групі та не запропонувала найбільшу кількість внесків за механізмом пропозиції авансових внесків, а тому не мала підстав на отримання права на отримання автомобіля.

За умовами угоди - ст. 13 додатку №2 до угоди визначено порядок і наслідки розірвання угоди: суми чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив «Авто-Просто» про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі 2 цілих чистих внесків. Сума коштів, що підлягає поверненню позивачеві, у зв»язку з односторонньою відмовою від угоди, була розрахована у відповідності до п.13.3 ст.13 додатку №2 до угоди та повідомлена листом від 11.08.14р. 35352грн. 89коп.

Відповідно до п.13.4.1 ст. 13 додатку №2 до угоди, - в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок настання наступних непередбачених обставин, що виникли під час дії угоди: отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного, належним чином засвідченого державним центром зайнятості, який надав «Авто-Просто» необхідні підтверджуючі документи та на момент виникнення однієї із вищезазначених обставин належним чином виконував зобов»язання за угодою. На підтвердження обставин згідно з цим пунктом, учаснику повертаються сплачені чисті внески без вирахування відступного.

Як передбачено у п.п.13.4.2 п.13.4 ст. 13 додатку №2, - в наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали воду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому, пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим. Тобто, кошти повертаються в порядку, що побудована на принципі черговості.

У листі від 11.08.2014р. позивачеві відповідачем повідомлено, що перед нею знаходилось 16 учасників, яким ТОВ «Авто-Просто» мав повернути кошти раніше за позивача, а станом на лютий місяць 2016р. в групі №1123, до того як повернути кошти учаснику №168, тобто ОСОБА_1, ТОВ має повернути кошти ще 5-ти учасникам, які подали заяви про розірвання угод раніше за позивача.

У додатку №2 визначено, що Фонд для повернення коштів це частина Фонду групи, що складається з 5% від загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи, та призначений для повернення коштів учасникам за угодами, що розірвані, у порядку, визначеному угодою.

Кошти для повернення чистих внесків учасникам відраховуються із Фонду для повернення коштів. Учасник уповноважує «Авто-Просто» щомісяця здійснювати відрахування в розмірі 5% від кожного сплаченого чистого внеску до Фонду для повернення коштів (п.13.2 ст.13 додатку №2 до угоди).

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суд приходить до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві (Правові позиції ВСУ постанова від 11.09.2013р. у справі №6-40цс13).

Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203ЦК).

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (ч.1 ст. 234 ЦК).

Предметом угоди ТОВ «Авто-Просто» та ОСОБА_1, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "Авто-Так", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ "Авто-Просто" гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобовязань, передбачених Угодою.

Діяльність ТОВ "Авто-Просто" з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття "фінансова послуга".

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах було затверджено розпорядженням Нацкомфінпослуг №1676 від 09.10.2012, що набрало чинності 12.11.2012 р.

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Відповідно до додатку № 2 угоди система "Авто-Так" це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг «Авто-Просто» з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому угодою і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача.

На час укладання угоди 18.06.2011р. ліцензія для ТОВ «Авто-Просто» на такий вид фінпослуг не вимагалась. Відповідно до п. 3, 4 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02.06.2011р. фінансові установи зобовязані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону (тобто до 9 січня 2013 року), що і було зроблено ТОВ «Авто-просто», відповідно до свідоцтва від 19.01.2012р.

Враховуючи те, що ТОВ "Авто-Просто" отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо "придбання товарів у групах" у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, то відповідно діяльність товариством здійснювалась правомірно, у тому числі й до введення законом ліцензування такої діяльності.

Укладений сторонами по справі правочин від 18.06.2011р. передбачав одержання споживачем необхідного йому товару, визначав умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний, в тому числі закріплював відповідні права та обовязки сторін.

Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог про визнання угоди від 18.06.2011р. та додатків №№1,2 до неї, недійсними. Крім того, позивачем не доведено обставини щодо порушення його прав, враховуючи визначену ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» сукупність ознак, необхідних для визнання умов договору несправедливими.

Також, суд вважає помилковими посилання позивача на положення ст. 234 ЦК, як на правову підставу при вирішенні даних спірних правовідносин.

Крім того, сам по собі факт розірвання договору - угоди №365019 від 18.06.2011р., який відбувся 11.08.2014р., відповідно до даних листа на заяву ОСОБА_1 від 11.07.2014р., що останньою визнається, - свідчить про те, що угода між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто-Просто» з визначеними умовами відбулась, а тому підстави для визнання угоди та додатків до неї недійсними з підстав, зазначених у позові та в судовому засіданні, враховуючи, що дана позовна заява надійшла до суду лише 13.01.2016р., - відсутні.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», судові витрати нобхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного та, керуючись ЗУ «Про захист прав споживачів», правовими позиціями ВСУ, ЗУ "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 15, 16, 6, 627, 203, 234, 205, 215, 509 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 15, 57-61, 174, 2090223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів, визнання угоди недійсною, стягнення грошових коштів, - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_4