Провадження №22-ц/784/2222/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 489/7794/15-ц Головуючий І інстанції - Губницький Д.Г.
Провадження № 22-ц/784/2222/16 Доповідач - Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Данилової О.О., Прокопчук Л.М.,

при секретарі - Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим будинком, земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.2008 р. їй належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1, зазначеного Літ. А-1 з сіньми Літ. а1, загальною площею 60,6 кв.м, а житловою 40,8 кв.м., до якого прилягають: гараж Літ.Ж, погріб Літ.Жпд., літня кухня Літ.К, тамбур до літньої кухні Літ. к., огорожа 3-10 та споруди 1, 2. Іншим співвласником будинку в розмірі 1/2 частки є відповідачка ОСОБА_2 Житловий будинок та господарські споруди розташовані на земельній ділянці загальною площею 613 кв.м., яка належить їй та відповідачці на праві спільної часткової власності, кожному по 1/2 частині, відповідно до державного акту про право власності на землю від 01.09.2010р. НОМЕР_1. Реального поділу зазначеного нерухомого майна в будь-якому порядку не проводилося, як не визначався і порядок його користування, в зв'язку з чим між нею та відповідачкою виникли суперечки щодо користування спільною власністю. Відповідачка повністю зайняла всю площу житлового будинку та проживає в ньому з повнолітнім сином, без урахування її інтересів та права власності на 1/2 частку спільного майна, створює їй перешкоди щодо його використання за призначенням.

Крім цього, позивачка зазначала, що згідно технічного паспорту, з урахуванням змін, внесених розпорядженням адміністрації Ленінського району № 33-р від 29.01.2004 р., садибний житловий будинок( домоволодіння) складається з самого житлового будинку, зазначеного під Літ.А-1 та сіней Літ. а1, загальною площею 60,60 кв.м., а житловою 40,80 кв.м., в якому: - житлова площа складається з окремих кімнат: №1-3 площею 11,60 кв.м.; № 1-4 площею 8,20 кв.м.; № 1-6 площею 6,60 кв.м.; № 1-7 площею 14,40 кв.м. Допоміжна площа складається з приміщень: коридор № 1-2 площею 4,20 кв.м., коридор № 1-5 площею 7,40 кв.м.; коридор №1-8 площею 4,50 кв.м.; вбиральня поєднана № 1-9 площею 3,70 кв.м. Будинок має господарські будівлі та споруди, зокрема: літню кухню Літ.К площею 24,0 кв.м.; тамбур до літньої кухні Літ. к площею 11,70 кв.м.; гараж Літ.Ж площею 25,10 кв.м.; погріб Літ.Жпд. площею 12 кв.м. в приміщенні гаражу, а також огорожу, ворота, хвіртки №3,4,5,6,7,8,9,10; басейн № 2 та замощення двору. В середині 2014 року відповідачка без її згоди та дозволу повноважного органу місцевої влади самочинно здійснила переобладнання житлового будинку. Зокрема, було розібрано стіну між житловими кімнатами №1-6 і №1-7 та об'єднано їх в одну кімнату №1-6 площею 20,6 кв.м., а коридор №1-5 переобладнано в кухню №1-5 площею 7,8 кв.м., внаслідок чого в житловому будинку загальна площа збільшилася на 0,6 кв.м., а житлова зменшилася на 4,2 кв.м. Таким чином, по житловому будинку Літ. А загальна площа фактично склала 61,2 кв.м., а житлова 36,6 кв.м. Всі житлові приміщення є відособленими, крім коридорів, вбиральні, а тому можливо встановити порядок користування ними співвласниками будинку шляхом виділу їм конкретних житлових приміщень відповідно до їх частки у спільному майні, а також визначення приміщень, які будуть знаходиться у спільному користуванні співвласників. На підставі викладеного, позивачка просила суд встановити порядок користування приміщеннями житлового будинку № 30 по вул. Хоменко Віті у м. Миколаєві загальною площею 60,60 кв.м., з яких 40,80 кв.м. житлова площа, та господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що відповідає частці кожного з них у ній, зокрема виділити у користування ОСОБА_1: відособлені житлові кімнати №1-6 площею 6,60 кв.м. та №1-7 площею 14,40 кв.м., які на цей час фактично об'єднані в одну кімнату №1-6 площею 20,60 кв.м.; ОСОБА_2 : відособлені кімнати №1-3 площею 11,60 кв.м. та №1-4 площею 8,20 кв.м. У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити: коридори №1-2 площею 4,20 кв.м. та №1-8 площею 4,50 кв.м.; вбиральню поєднану №1-9 площею 3,70 кв.м.; коридор №1-5 площею 7,40 кв.м., який фактично переобладнаний у кухню № 1-5 площею 7,80 кв.м.; господарські споруди: гараж Літ.Ж площею 25,10 кв.м. з вбудованим погрібом Літ.Жпд. площею 12 кв.м.; кухню літню Літ.К площею 24,0 кв.м. з тамбуром до літньої кухні Літ.к площею 11,70 кв.м.; басейн № 2; огорожу з воротами та хвірткою №3,4,5,6,7,8,9 замощення двору № 1. Визначити порядок користування земельною ділянкою площею 613 кв.м., що знаходиться в спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до частки кожного з них у спільній власності, зокрема виділити: під всю забудову 149 кв.м; під город по 162 кв.м. кожному (всього 324 кв.м.), а 140 кв.м. залишити у спільному користуванні під проїздами, проходами для обслуговуванням будинку, господарських будівель та споруд. Судові витрати розподілити між сторонами порівну.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду з запереченнями на апеляційну скаргу, в яких просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні позивачка підтримала доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник не визнали доводи апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що у відповідності до матеріалів цивільної справи Ленінського районного суду м. Миколаєва №2-1005/2011 р. у грудні 2010 р. ОСОБА_1 зверталася із позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі належної їй 1/2 частини спірного житлового будинку та ? части приватизованої земельної ділянки загальною площею 613 кв.м. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2011 р. позов був залишений без розгляду на підставі заяви ОСОБА_1 В матеріалах судової справи №2-1005/2011 є копія свідоцтва №6-116 про право на спадщину, посвідченого 04.11.2008 р. Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою, за яким після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 ? частину спадкового майна - спірного будинку загальною площею 60,60 кв.м., житловою площею 40,80 кв.м. успадкувала ОСОБА_1 та зазначено, що свідоцтво на ОСОБА_2 ще не видане. Згідно копії державного акту від 09 липня 2010р., наявної в зазначеній справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по ? частини земельної ділянки площею 0,0613 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку. У відповідності до копії технічного паспорту, з урахуванням поточних змін станом на 16.11.2010 р., житловий будинок Літ. А складався з приміщень житлової кімнати 1-3 площею 11,60 кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 8,20 кв.м., житлової кімнати 1-6 площею 6,60, житлової кімнати 1-7 площею 14,40 кв.м., коридору 1-2 площею 4,20 кв.м., коридору 1-5 площею 7,40 кв.м., коридору 1-8 площею 4,50 кв.м., вбиральні поєднаної 1-9 площею 3,70 кв.м. Загальна площа по будинку складала 60,60 кв.м, а житлова - 40,80 кв.м. Відповідно до копії технічного паспорту станом на 10.07.2014 р., долученої до справи, в житловому будинку Літ. А зафіксоване самочинне переобладнання житлової кімнати 1-3 в кухню площею 11,9 кв.м., житлові кімнати 1-6 та 1-7 об'єднані в житлову кімнату 1-6 площею 20,6 кв.м., закладений прохід з утвореної кімнати 1-6 до коридору 1-5. Загальна площа збільшена на 0,6 кв.м., житлова площа зменшена на 4,2 кв.м. Загальна площа по будинку стала складати 61,2 кв.м., а житлова - 36,6 кв.м. Право власності сторін на житловий будинок зареєстровано у відповідному реєстрі, а право власності на частину спірної земельної ділянки - лише за позивачкою.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд дійшов висновку, що самочинне будівництво в житловому будинку Літ. А виключає його з цивільного обороту, а відтак позбавляє можливості на законних підставах визначити порядок користування як ним, так і приналежностями до нього - господарськими будівлями та спорудами. Відповідно не є можливими визначити у відповідності до ідеальних часток порядок користування земельною ділянкою, оскільки за будь-яким з чотирьох варіантів визначення такого порядку згідно висновку судової будівельної експертизи № 547-549 від 21 березня 2011 р., яка була виконана в судовій справі №2-1005/2011 р., вбачається, що межі розподілу відповідають межам приміщень співвласників у будинку, яких на теперішній час не існує за функціональним призначенням і як об'єкта цивільного обороту внаслідок самочинного будівництва. Крім того, у висновку експертизи зазначено, що фактичні лінійні розміри земельної ділянки не відповідають лінійним її розмірам зазначеним в держаному акті на право приватної власності на земельну ділянку. Тобто можливість визначення порядку користування земельною ділянкою площею, зазначеною в державному акті про право власності, не є доведеною, а тому позов слід залишити без задоволення в повному обсязі.

Висновки суду щодо необґрунтованості позовних вимог відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, зазначеному в тексті рішення. Крім того, при прийнятті остаточного рішення по справі колегія суддів враховує, що для вирішення по суті справ даної категорії, згідно роз'яснень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991р. з наступними змінами необхідним наряду з іншими доказами є також наявність такого доказу, як висновок судової будівельно - технічної експертизи щодо можливих варіантів встановлення порядку користування житловим будинком, господарськими спорудами та земельною ділянкою. В матеріалах справи відсутній висновок судової будівельно - технічної експертизи щодо можливих варіантів встановлення порядку користування житловим будинком, господарськими спорудами та земельною ділянкою, на якій вони розташовані, відповідно до належних співвласникам часток. Як зазначено в рішенні суду, і це підтвердила позивачка в суді апеляційної інстанції вона відмовилася від призначення по справі такої експертизи і просила розглядати справу на підставі висновку судової будівельної експертизи № 547-549 від 21 березня 2011 р., яка була виконана в іншій судовій справі №2-1005/2011 р. Проте дана судова будівельна експертиза містить в собі варіанти не встановлення порядку користування житловим будинком, господарськими спорудами та земельною ділянкою, а варіанти їх розподілу. При цьому варіанти розподілу земельної ділянки запропоновані з урахуванням варіантів розподілу житлового будинку та господарських споруд і не передбачають варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою при залишенні частини як житлового будинку, так і господарських споруд в загальному користуванні сторін. З урахуванням викладеного, дана експертиза, виходячи з предмету заявленого по даній справі позову, не є неналежним доказом по даній справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що висновок експертизи не є обов'язковим доказом і оцінюється судом по правилам, встановленим ст. 212 ЦПК України, є некоректними, так як згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги стосовно не врахування судом положень Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово - комунального господарства № 76 від 15.05.2005р., в яких наведено поняття реконструкції, капітального ремонту, перепланування та переобладнання житлового будинку, статті 152 ЖК України в новій редакції та ч. 39 п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України № 127 від 24.05.2001р. і як наслідок необгрунтованого визнання житлового будинку самочинним будівництвом, не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і це не заперечується сторонами, в житловому будинку станом на 10 липня 2014р. дійсно зафіксовані внутрішні переобладнання шляхом знесення перегородки та об'єднання двох кімнат 1-6 та 1-7 в одну, закладання проходу з утвореної після об'єднання кімнати 1-6 до коридору 1-5, а також переобладнання житлової кімнати 1-3 в кухню, внаслідок чого загальна площа будинку збільшилася на 0,6 кв. м, а житлова зменшилася на 4,2 кв. м. Дані обставини підтверджуються також технічним паспортом, виготовленним станом на 10.07. 2014р., в якому є відмітка про те, що будинок після зазначених переобладнань є самочинно збудованим. Тобто дані переобладнання були зроблені до набрання чинності ст. 152 ЖК України в новій редакції, так як вона набула чинності з 05.04.2015 року. До цього часу згідно положень ст. 152 ЖК України в попередній редакції переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належали громадянинові на праві приватної власності, можливо було провадити тільки з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів, чого сторонами зроблено не було. Крім того, апелянтом не було надано суду доказів того, що перепланування, пов'язані зі збільшенням загальної площі та зменшенням житлової площі за рахунок демонтажу перегородок, улаштування та закриття дверних прорізів були здійснені без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок. За таких обставин суд першої інстанції вірно визначив, що житловий будинок внаслідок внутрішніх переобладнань, які призвели до збільшення загальної площі будинку та зменшення жилої площі будинку, а також зміни кількості кімнат і їх цільового використання, які були здійснені без дозволу виконавчого комітету місцевої Ради, став самочинним будівництвом. Цей висновок узгоджується і з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України № 6-286цс15 від 30.09.2015р. щодо поняття самочинного будівництва. Своїм правом на узаконення зазначених вище переобладнань сторони не скористалися до цього часу.

Інші доводи апеляційної скарги є суб'єктивним тлумаченням апелянтом як обставин по справі, так норм діючого законодавуства, яке регулює спірні правовідносини, а тому не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303,307,308,314,315 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді