Справа № 500/1481/16-ц
Провадження № 2/500/355/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Топтигіній І.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд встановити факт належності ОСОБА_5, померлій 23.07.2014 року, Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 014921, виданого 26.12.2000 року Бросківською сільською ОСОБА_6 народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ОД №10-03-72 та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 23.07.2014 року, право власності на: земельні ділянки площею 1,88 га, 0,94 га, які розташовані на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 014921, виданого 26.12.2000 року Бросківською сільською ОСОБА_6 народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-03-72. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що існує невідповідність відомостей у документах, а саме у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ОД № 014921, виданого 26.12.2000 року Бросківською сільською ОСОБА_6 народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ОД №10-03-72, прізвище власника вказане як «Каленчук», а у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця вказане як «Калинчук».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, надали до суду письмові заяви про визнання позовних вимог ОСОБА_2 та розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що земельні ділянки площею 1,88 га, 0,94 га, які розташовані на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належали ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 014921, виданого 26.12.2000 року Бросківською сільською ОСОБА_6 народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ОД №10-03-72.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 379007 від 26.07.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_5 померла 26.07.2014 року.

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельні ділянки площею 1,88 га, 0,94 га, які розташовані на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до заповіту, посвідченого 15.03.2011 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_5 заповіла усе своє майно ОСОБА_4.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_5 є її доньки: ОСОБА_2, ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвами про їх народження та свідоцтвами про укладення шлюбів, з яких вбачається про зміну їх прізвищ (а.с. 10,11,12).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 спадщину прийняла оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулася з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса, що підтверджено відповідною заявою, яка зареєстрована 27.01.2015р.

Спадкоємець за законом ОСОБА_3 та спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 спадщину після смерті матері ОСОБА_5 не прийняли, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, не проживали та не були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 28.11.2014 року за № 2582, та в установлений законом шестимісячний строк не звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Більш того, ОСОБА_4 надала державному нотаріусу заяву від 19.03.2016р. в якій вона зазначила, що спадщину після померлої ОСОБА_5 за заповітом своєчасно вона не прийняла, на спадщину не претендує, до суду з питання продовження строку прийняття спадщини звертатися не буде.

19.03.2016 року позивач звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_7 за № 429/02-14 від 19.03.2016 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що відповідно до п.4.15 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. У Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ОД № 014921, виданого 26.12.2000 року Бросківською сільською ОСОБА_6 народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-03-72, прізвище власника вказане як «Каленчук», а у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця вказане як «Калинчук», тобто існує невідповідність відомостей у документах.

Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

Як вбачається із наданої довідки виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №731 від 19.05.2015р. ОСОБА_8, яка вказана у Державному акті серії І-ОД №014921, виданого 26.12.2000р., та ОСОБА_5, яка померла 23.07.2014 року, являється однією ж самою особою (а.с. 15).

Факт належності правовстановлюючого документу спадкодавцю ОСОБА_5 підтверджуються також дослідженими в судовому засіданні доказами, які безспірно підтверджують наявність підстав для визнання факту належності ОСОБА_5, померлої 23.07.2014 року, Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 014921, виданого 26.12.2000 року Бросківською сільською ОСОБА_6 народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-03-72.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 256 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_5, померлій 23.07.2014 року, Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 014921, виданого 26.12.2000 року Бросківською сільською ОСОБА_6 народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ОД №10-03-72.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 23.07.2014 року, право власності на:

земельну ділянку площею 1,88 га, яка розташована на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 014921, виданого 26.12.2000 року Бросківською сільською ОСОБА_6 народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ОД №10-03-72);

земельну ділянку площею 0,94 га, яка розташована на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 014921, виданого 26.12.2000 року Бросківською сільською ОСОБА_6 народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ОД №10-03-72).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.04.2016р.

Суддя: ОСОБА_9