Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/4786/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко А. Г.
Провадження №22-ц/778/4980/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_3. про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтуванні позову зазначає, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_3, зареєстрованим 25.08.1978 року. Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 січня 2011 року шлюб був розірваний.

В період шлюбу, у вересні 1987 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3, за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 01 вересня 1987 року набуто спірне майно придбаний жилий будинок загальною площею 66,5 м2, жилою площею 39,7 м2, зазначений у плані літ. А, господарчі, побутові будівлі та спорудження: сарай, зазначений у плані літ. Б; літня кухня, зазначена у плані літ. В, загальною площею 26,8 м2; паркан; водопровід, розташований на земельній ділянці площею 322 м2, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Южна, 4-Б.

Договір купівлі-продажу було посвідчено державним нотаріусом шостої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, та зареєстрований в реєстрі за № 2-3711. При цьому, за спільною між сторонами домовленістю, покупцем в договорі купівлі-продажу від 01 вересня 1987 року був вказаний лише ОСОБА_3

В подальшому, при реєстрації права власності на житловий будинок єдиним власником також був зазначений лише ОСОБА_3

Згідно з рішенням Запорізької міської ради «Про найменування вулиць, провулків, майданів, проспектів у м. Запоріжжя» від 29.12.1994 року № 534 вулиця Южна була перейменована у провулок Південний.

Жилий будинок № 4-Б по провулку Південний в місті Запоріжжя є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1.

12 квітня 2016 року позивач направила на адресу відповідача лист з проханням надати згоду на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном - будинком № 4-Б по провулку Південний в місті Запоріжжя, а саме, здійснення дарування 1/2 частини зазначеного будинку їхній дочці ОСОБА_6Д.(дошлюбне прізвище ОСОБА_1), однак, відповідач вказане звернення залишив без відповіді, у звязку з викладеним просить позов задовольнити.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, право власності на 1/2 частину жилого будинку, загальною площею 66,5 м2, житловою площею 39,7 м2, зазначений у плані літ. А, господарчі, побутові будівлі та спорудження: сарай, зазначений у плані літ. Б; літня кухня, зазначена у плані літ. В, загальною площею 26,8 м2; паркан; водопровід, розташований на земельній ділянці площею 322 м2 за адресою: м. Запоріжжя, провулок Піденний, 4-Б, вартістю 99 438 грн. 00 коп., в порядку поділу майна подружжя, а також стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_4, витрати по сплаті судового збору в розмірі 994 грн. 38 коп.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, у звязку зі спливом строку позовної давності .

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Такий висновок суду відповідає обставинам, що ним встановлені, і ґрунтується на законі.

Судом встановлено, що у період з 25.08.1978 року по 26 січня 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі.

01 вересня 1987 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідченого державним нотаріусом шостої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, та зареєстрований в реєстрі за № 2-3711, ОСОБА_3 придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 322 м2, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Южна, 4-Б ( а.с. 8-10).

Згідно з рішенням Запорізької міської ради «Про найменування вулиць, провулків, майданів, проспектів у м. Запоріжжя» від 29.12.1994 року № 534 вулиця Южна була перейменована у провулок Південний.

Належних та допустимих доказів на підтвердження придбання спірного жилого будинку за кошти, які були набуті відповідачем до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало ОСОБА_3 особисто, останнім у передбаченому ст. ст. 10, 60 ЦПК України порядку суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Отже, права і обов'язки щодо спірного майна виникають в момент його придбання, тому правовий режим спірного будинку, придбаного у 1987 році, і правовідносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 із приводу цього будинку регулюються нормативно-правовими актами, які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Час оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна, придбаного у період шлюбу.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Час оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна, придбаного у період шлюбу.

Аналогічні положення закріпленні і в ст. ст.60, 69, 70 СК України, яким суд керувався при вирішенні даної справи

Встановивши, що спірний будинок був придбаний сторонами в період шлюбу за спільні кошти, суд першої інстанції обгрунтовано визнав за позивачем право власності на його ? частку в порядку поділу майна подружжя.

Вирішуючи питання позовної давності у справах про поділ майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-258цс15 від 23 вересня 2015 року).

Обставини, які свідчили б про вчинення ОСОБА_3 дій на порушення прав ОСОБА_4 на спірний жилий будинок до позову про поділ цього будинку у вересні 2016 року, які зумовили б потребу захисту прав, у зв'язку з чим почався б перебіг позовної давності, матеріали справи не підтверджують.

Водночас, в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_8 підтвердив, що після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_4 до теперішнього часу проживає у спірному будинку, а відповідач проживає за іншою адресою, що свідчить про не порушення прав ОСОБА_4 на спірний будинок з боку ОСОБА_3

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 визнавав позов та не заявляв про застосування судом строків позовної давності, відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України .

Таким чином, доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що оскільки між сторонами шлюб було розірвано 26 січня 2011 року, тому строк позовної давності про поділ майна подружжя сплив 26 січня 2013 року не заслуговують на увагу.

Враховуючи вищезазначене та встановлені судом першої інстанції фактичні обставин, хоча і при застосуванні неналежних положень СК України замість положень КпШС України, суд вірно вирішили справу по суті, а з урахуванням того, що за наслідком розгляду даної справи із застосуванням КпШС України результат по суті не зміниться, тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги на законність судового рішення у справі не впливають та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору,

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: