Справа № 202/3541/16-ц
Провадження № 2/202/1944/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 серпня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Журавльов А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпродзержинської міської ради Дніпровського району про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька до досягнення дитини повноліття,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька до досягнення дитини повноліття, посилаючись на те, що вона є матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач є батьком дитини. З дня народження та по теперішній час дочка проживає з позивачкою. Відповідач коштів на утримання дочки не надає, участі у вихованні дитини не приймає та відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку. Просила надати дозвіл на виїзд за кордон без згоди батька неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною повноліття, дозволити ОСОБА_1 або її офіційному представникові без згоди (дозволу) батька ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3 за межі України до досягнення нею повноліття, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги і просила задовольнити. Суду пояснила, що зверталася до відповідача з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон у квітні 2016 року, він відмовив. З приводу надання дозволу на оформлення проїзного документу дитини до відповідача не зверталася.

Відповідач у судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що позивачка перешкоджає йому бачитися з дитиною, брати участь у її вихованні. Він ніколи не заперечував проти виїзду дитини за кордон, але позивачка не звертається до нього з таким проханням і він їй ніколи не відмовляв у наданні нотаріально посвідченої заяви щодо згоди його, як батька дитини, на виїзд дитини у певну країну та у певний термін та на оформлення проїзного документу дитини.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради Дніпровського району у судове засідання не зявився. В матеріалах справи є лист третьої особи № 9-24/32 від 22.06.2016 року з якого вбачається, що третя особа просить розглядати справу без участі представника.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони у шлюбі не перебували Відомості про батька дитини були внесені до актового запису про народження дитини на підставі спільної заяви відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 125 СК України. Як встановлено у судовому засіданні, сторони не проживають разом. Дитина проживає разом із позивачкою. Між сторонами не досягнуто згоди стосовно участі батька у вихованні дочки та побачень батька з дочкою.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання своїх обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

3) за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У судовому засіданні відповідач пояснив, що він не заперечує проти того, щоб у встановленому законом порядку надати дозвіл на виїзд дочки за кордон. Позивачка у позовній заяві та у судовому засіданні не просила надати дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із зазначення держави та відповідного часового проміжку перебування дитини у цій державі. Відповідач, як батько дитини, має право на участь у її вихованні та вирішенні питання щодо поїздок дитини за кордон до досягнення нею 18-ти річного віку. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість вимоги позивачки щодо надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною повноліття і тому відмовляє у її задоволенні.

Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 213 від 31.03.1995 року оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчена нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Із копії закордонного паспорту позивачки вбачається, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вписана у закордонний паспорт матері ОСОБА_1 Дитина може без перешкод перетинати кордон України разом із матірю до моменту закінчення терміну дії закордонного паспорта матері, тобто до 17 серпня 2017 року. Позивачка не надала суду доказів неможливості використання свого закордонного паспорту, де є вписаної дитина, для поїдок з дитиною за кордон. Крім того, для виготовлення закордонного паспорту дитини з 01 квітня 2015 року не потрібна згода іншого з батьків.

Тому позовна вимога щодо надання дозволу ОСОБА_1 або її офіційному представникові без згоди (дозволу) батька ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3 за межі України до досягнення нею повноліття є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачко, з відповідача не стягується.

Керуючись ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 155, 157 СК України, ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, п. 17, п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст. ст. 3, 7, 14, 57, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя С.Г. Зосименко