АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Інтернет-видання «Бульвар Гордона» про захист гідності, честі, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,-

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №752/27793/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/15405/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
У вересні 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про захист честі, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, а саме просив:

- визнати недостовірною інформацію, публічно поширену ОСОБА_5 під час його інтерв'ю, розміщеного в Інтернет-виданні «Бульвар Гордона. Еженедельник о людях для людей» НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_1 року (ІНФОРМАЦІЯ_2), а саме:

«... он, сволочь лживая, на чувствах людей преклонного возраста паразитирует. Брехло, понимаете? Более 20 лет в Верховной Раде сидит, на государственной даче по соседству с ОСОБА_10 живет, миллиарды за эти годы заработал ... его семья в Испании проживает, у него там недвижимость».

- та зобов'язати ОСОБА_5 з наступного дня з дати набрання рішенням суду у справі законної сили спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію у спосіб, у який така інформація була поширена, а саме:

в наступному випуску Інтернет-видання виданні «Бульвар Гордона. Еженедельник о людях для людей» оголосити, що відомості, повідомлені ним у випуску Інтернет-видання «БульварГордона. Еженедельник о людях для людей» НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_1 року (ІНФОРМАЦІЯ_2), відносно того, що ОСОБА_4 мешкає на державній дачі поряд з ОСОБА_10, заробив мільярди та має нерухомість в Іспанії - не відповідають дійсності».

Під час розгляду справи позивачем змінено позовні вимоги (т. 1 а.с. 173-178), відповідно до яких позивач просив:

- визнати недостовірною інформацію, публічно поширену ОСОБА_11 під час його інтерв'ю, розміщеного в Інтернет-виданні «Бульвар Гордона. Еженедельник о людях для людей» НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_1 року (ІНФОРМАЦІЯ_2), а саме:

«... он, сволочь лживая, на чувствах людей преклонного возраста паразитирует. Брехло, понимаете? Более 20 лет в Верховной Раде сидит, на государственной даче по соседству с ОСОБА_10 живет, миллиарды за эти годы заработал ... его семья в Испании проживает, у него там недвижимость».

- та зобов'язати ОСОБА_5 з наступного дня з дати набрання рішенням суду в справі законної сили спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію у спосіб, у який така інформація була поширена, а саме:

в наступному випуску Інтернет-видання «Бульвар Гордона. Еженедельник о людях для людей» оголосити, що відомості, повідомлені ним у випуску Інтернет-видання «БульварГордона. Еженедельник о людях для людей» НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_1 року (ІНФОРМАЦІЯ_2) у рубриці «Мужской разговор» відносно того, що ОСОБА_4 мешкає на державній дачі поряд з ОСОБА_10, заробив мільярди та має нерухомість в Іспанії - не відповідають дійсності».

- зобов'язати власника веб-сайта (ІНФОРМАЦІЯ_2) ОСОБА_6 з наступного дня з дати набрання рішенням суду у справі законної сили в найближчому випуску Інтернет-видання «БульварГордона. Еженедельник о людях для людей» повідомити про ухвалене у справі рішення, здійснивши публікацію тексту.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Інтернет-видання «Бульвар Гордона» про захист гідності, честі, ділової репутації та спростування недостовірної інформації - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду скаргою представником позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає чинному законодавству, прийняте з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_4, підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, в Інтернет-виданні «Бульвар Гордона. Еженедельник о людях для людей» НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_1 року (ІНФОРМАЦІЯ_2), у рубриці «Мужской разговор» під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» розміщено статтю, у якій ОСОБА_5 зазначив:

«ОСОБА_4 я ненавижу - он, сволочь лживая, на чувствах людей преклонного возраста паразитирует. Брехло, понимаете? Более 20 лет в Верховной Раде сидит, на государственной даче по соседству с ОСОБА_10 живет, миллиарды за эти годы заработал ... его семья в Испании проживает, у него там недвижимость…» (т. 1 а.с. 7-14).

Власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 179-183).

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Отже, інформація, яку просить спростувати позивач, містить частково оціночні судження негативного емоційного забарвлення та частково фактичні дані.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень (не залежно від позитивного чи негативного емоційного забарвлення висловленого судження), оціночними судженнями за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню чи доведенню їх правдивості. Тому предметом судового захисту не є оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Особа, яка вважає, що оціночні судження або думки, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй правом на відповідь.

За таких обставин висловлювання ОСОБА_5 стосовно ОСОБА_4 «...он, сволочь лживая, на чувствах людей преклонного возраста паразитирует. Брехло, понимаете?» є оціночним судженням та не може бути визнане недостовірним, оскільки є вираженням суб'єктивних ідей та поглядів ОСОБА_5, внаслідок реалізації ним свого права на свободу вираження поглядів, передбаченого ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та права на свободу думки і слова, закріпленого ст. 34 Конституції України.

Отже, поширена інформація відповідачем про позивача містить оціночні судження ОСОБА_5 відповідно до ст. 277 ЦК України, зокрема автором використано висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, оскільки мають характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій тощо). А тому, такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Інформація, що «ОСОБА_4 … Более 20 лет в Верховной Раде сидит, на государственной даче по соседству с ОСОБА_10 живет, миллиарды за эти годы заработал ... его семья в Испании проживает, у него там недвижимость…» містить фактичні твердження, які можливо перевірити на відповідність їх реальності.

Зокрема, доводи позивача про те, що інформація такого змісту, що ОСОБА_4 «Более 20 лет в Верховной Раде сидит» підлягає спростуванню як недостовірна є безпідставними, оскільки вказана інформація підтверджується самою біографією політика ОСОБА_4, що є у вільному доступі в мережі Інтернет - у вікіпедії (т. 1 а.с. 210-202).

Висловлювання ОСОБА_5, що ОСОБА_4 «...на государственной даче по соседству с ОСОБА_10 живет», «...его семья в Испании проживает, у него там недвижемость» хоч і мають стверджувальний характер, проте вони взяті з інших засобів масової інформації, ще до її поширення у статті в Інтернет-виданні «Бульвар Гордона. Еженельник о людях для людей» НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Так, інформація про те, що ОСОБА_4 проживає на державній дачі по сусідству з ОСОБА_10 стверджується статтею «ІНФОРМАЦІЯ_8» від ІНФОРМАЦІЯ_5 року(т. 1 а.с. 208-210), «ІНФОРМАЦІЯ_9» (полный список) від ІНФОРМАЦІЯ_6 року (т. 1 а.с. 211-213),ІНФОРМАЦІЯ_10)» від ІНФОРМАЦІЯ_7 року (т. 1 а.с. 214-215), «ІНФОРМАЦІЯ_11» від ІНФОРМАЦІЯ_12 року (т. 1 а.с. 214-216а).

Інформація про те, що сім'я ОСОБА_4 проживає в Іспанії і в нього там нерухомість стверджується статтями «ІНФОРМАЦІЯ_13» від ІНФОРМАЦІЯ_14 року (т. 1 а.с. 216б), «ІНФОРМАЦІЯ_15» від ІНФОРМАЦІЯ_16 року (т. 1 а.с. 216в-217), «ІНФОРМАЦІЯ_17» від ІНФОРМАЦІЯ_18 року (т. 1 а.с. 218-218а), «ІНФОРМАЦІЯ_19)» від ІНФОРМАЦІЯ_18 року (т. 1 а.с. 218б-218в), «ІНФОРМАЦІЯ_20» від ІНФОРМАЦІЯ_21 року (т. 1 а.с. 218г).

Судження ОСОБА_5 щодо ОСОБА_4 «...миллиарды за эти годы заработал» також ґрунтувалося на поширенні вказаної інформації у ЗМІ, яка вказувала на значні статки ОСОБА_4, у той час, як у його власній декларації про доходицього не було відображено, проте у ході журналістських розслідувань вказана інформація була опублікована (т. 1 а.с. 219-230).

Достовірність інформації, яка була поширена ЗМІ раніше іншими особами, а саме, що ОСОБА_4 проживає на державній дачі поряд з ОСОБА_10, проживає в Іспанії і в нього там нерухомість, заробив мільярди, не оспорюється позивачем та міститься у відкритому доступі в мережі Інтернет.

Отже, твердження позивача про недостовірність викладеної інформації ОСОБА_5 є безпідставними, оскільки вона ґрунтується на інформації раніше поширеної ЗМІ.

Як убачається зі зімсту ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні КомітетМіністрів Ради13 Європи вбачається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року).

Оскільки, ОСОБА_4 був народним депутатом та лідером Комуністичної партії України, в період інтерв'ю ОСОБА_5, то він був публічною особою, у зв'язку з чим підлягав ретельному громадському контролю і потенційно міг зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як він виконував або виконує свої функції.

Отже, судження, висловлені відповідачем ОСОБА_5 з приводу діяльності позивача ОСОБА_4, містять гостру критику діяльності позивача ОСОБА_4 як народного депутата та лідера Комуністичної партії України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Тому, при ухваленні вказаного рішення, суд першої інстанції вірно враховав практику Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд). Зокрема, рішення від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський, відповідно до якого суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Рішенням Європейського суду від 15 березня 2011 року у справі «Отехі Мондрагон проти Іспанії» відзначено, що коментарі заявника проти короля Іспанії були зроблені у контексті політичної дискусії, яка має громадський інтерес. Висловлювання були зроблені під час прес-конференції, а відтак заявник не міг переформулювати, перефразувати свої слова чи взяти їх назад до того моменту, як вони були поширені.

Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи «роблять себе відкритими» для «публічної перевірки» тоді, коли виступають на «арену публічних дебатів».

Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи.

Тому, питання, що стосується аналізу діяльності певної політичної партії чи політичного діяча, до якого привернута увага всього суспільства, безперечно є інформацією, яка становить суспільний інтерес.

Суд першої інтсанції вірнов виходив з того, що позивач ОСОБА_4, будучи публічною особою, мав би усвідомити, що він самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватись у формі, яка не є обов'язково приємною для позивача, навіть, шокуючою; він мав бути готовий до того, що критика на його адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для позивача.

Зі змісту поширеної інформації не вбачається, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації.

Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитує його.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв як належний та допустимий доказ положення висновку за результатами проведення лінгвістичного дослідження від 10 квітня 2015 року № 17063/14-32 (т. 1 а.с. 65-67, оскільки висновок дослідження містить оцінку інформації про ОСОБА_4 як про людину, політика та громадського діяча, що є критикою його політичної діяльності та не підлягає спростуванню.

Отже, доводи позивача та його представника про завдання шкоди немайновим правам позивача через опублікування статті в Інтернет-виданніІБульвар Гордона14. Еженедельник о людях для людей» НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_1 року (ІНФОРМАЦІЯ_2) у рубриці «Мужской разговор» під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» є помилковим.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: