РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19414/15-ц

пр. № 2/759/1659/16

20 квітня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Головне управління юстиції в м. Києві, Державна реєстраційна служба України про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся з позовом про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4, а саме, квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 28,3 кв. м., житловою площею 16,4 кв. м., земельну ділянку, площею 4,1802 га, що розташована на території Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської обл., кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача та відповідача - ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить вказане майно. Сторони дійшли згоди щодо перерозподілу спадщини, відповідач відмовився від спадщини на користь позивача, проте державний нотаріус повідомив про залишення заяви без розгляду через пропуск строків для звернення з заявою про відмову від спадщини.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.03.2016 року справу прийнято до провадження судді Зайця Т.О. після повторного автоматизованого розподілу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні визнала позов. Відповідач надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову (а. с. 30).

Треті особи в судове засідання не з'явилися, повідомлялися в установленому порядку.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 84 роки померла ОСОБА_4, про що зроблено відповідний актовий запис за №17075, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 9).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 27,7 кв. м., що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1995, виданого Ленінградською радою народних депутатів. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 13.01.1995 №26 (а. с. 4). Належність померлій права власності на квартиру підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 19.03.2012 року (а. с. 5). Відповідно до державного акту на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 19.08.2005 року, ОСОБА_4 належала земельна ділянка, площею 4,1802 га, що розташована на території Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської обл., цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер НОМЕР_1 (а. с. 8).

09.06.1997 року ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 заповіла своєму сину - ОСОБА_1 Заповіт посвідчено приватним нотаріусом КМНО, зареєстровано у реєстрі за №805 (а. с. 17).

Після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, заведено спадкову справу №53/12. Спадкоємцями майна померлої є діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвами про народження, серії НОМЕР_5, серії НОМЕР_6 (а. с. 10, 82).

17.01.2012 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до 12 КДНК про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 (а. с. 57).

23.03.2012 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до 12 КДНК про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_4 (а. с. 76).

14.11.2015 року ОСОБА_2 подала заяву про відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця - ОСОБА_1 (а. с. 106).

19.11.2015 року 12 КДНК повідомила відповідача про залишення заяви про відмову від спадщини без виконання, у зв'язку з пропуском строку для відкликання заяви (а. с. 108).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом) (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (ч. 5 ст. 1269 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч. 2 ст. 1274 ЦК України).

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 встановлено, що за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо (п. 25 Постанови).

Враховуючи наведені положення законодавства і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України на даний час спадкоємці не можуть відмовитися від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців, оскільки закінчився строк для прийняття спадщини, в межах якого вони мали юридичну можливість вчинити відповідну дію.

Необхідно врахувати положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а в силу ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В установлені строки відповідач не відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача, а тому вона набула права на спадщину і на даний час має право лише розпорядитись отриманим в порядку спадкування майном, шляхом його відчуження іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо, а не відмовитися від прийняття спадщини на його користь, оскільки спадщина вже прийнята, тобто настав юридичний факт прийняття спадщини.

Спадкове законодавство передбачає юридичну можливість спадкоємця відмовитися від прийняття спадщини, проте, якщо спадщина прийнята і строки для відмови від її прийняття минули, позивач позбавлений можливості відмовитися від неї.

Тобто, не вчинення в даному випадку спадкодавцем відповідних дій щодо відмови від спадщини у встановлені строки має наслідком те, що подальше регулювання спадкових правовідносин відбувається по за її волею, оскільки вона в силу закону вважається такою, що набула право на спадщину, прийняла спадщину.

Наведене свідчить про безпідставність заявлених вимог, а також наявність можливості і необхідність вирішення даного питання в позасудовому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд звертає увагу на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7).

Сторони не реалізували свого права щодо звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадщину і їм не було відмовлено в оформленні права на спадщину, а тому не доведеною є обставина порушення їхніх прав у даних правовідносинах, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається наявність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а тому відсутні підстави для задоволення вимог про визнання права на спадщину в судовому порядку.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи у порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Фактично з наведених вище обставин справи вбачається, що між сторонами відсутній цивільно-правовий спір, а звернення до суду обумовлене бажанням у такий спосіб оформити спадщину, що суперечить засадам цивільного судочинства, яке покликане розв'язувати (вирішувати) спір.

У питанні визнання позову суд дійшов висновку, що воно суперечить закону, оскільки в такий спосіб в обхід встановлених законом процедур сторони фактично намагаються оформити право власності на нерухоме майно, а тому на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову, про що винесено відповідну ухвалу.

Необхідно врахувати, що у випадку задоволення даного позову, а не відчуження відповідачем спадщину іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо, як це роз'яснено п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №, 7 і що вбачається за наведених вище норм матеріального права, відбудеться порушення законодавчо закріплених способів відчуження майна і до державного бюджету не надійдуть кошти за вчинення відповідних правочинів з відчуження нерухомого майна, тобто буде порушено публічний порядок, порушені інтереси держави (ненадходження коштів до бюджету).

На підставі наведеного суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Керуючись, ст. ст. 1216-1218, 1223, 1268, 1269, 1273, 1274, 1296 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 30, 60, 61, 174, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ