Провадження№2/235/2381/16
Справа №235/5212/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Долгопольської А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача

Державного Підприємства Вугільна Компанія

«Краснолиманська» ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красно армійську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного Підприємства Вугільна Компанія « Краснолиманська» про стягнення компенсації за невикористану відпустку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП ВК «Краснолиманська» про стягнення компенсації за невикористану відпустку. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 05.10.2009 року перебував у трудових відносинах з ДП ВК «Краснолиманська» на підставі трудового договору на посаді ГРП по РГВ дільниці МДРСУ. У зв»язку з тим, що відповідач не виплачував йому заробітну плату, він 18.09.2014 року подав відповідачеві заяву про звільнення його з займаної посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а в подальшому і позовну заяву до суду. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 03.04.2015 року його було звільнено за ч. 3 ст. 38 КЗпП України,, стягнуто вихідну допомогу та середній заробіток за затримку розрахунку у загальній сумі 37886,73 грн., та зобов»язано видати йому належним чином оформлену трудову книжку. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 03.03.2016 року з ДП ВК «Краснолиманська» на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки в сумі 61809,24 грн. та моральну шкоду в сумі 300 грн. Відповідно до графіку відпусток його відпустка повинна була бути у жовтні 2014 року. Чергову відпустку за 2014 рік він не використав, оскільки з 19.09.2014 року по 19.09.2015 рік у нього був вимушений прогул, оскільки саме 19.09.2015 року є днем отримання ним трудової книжки. Оскільки у період з 19.09.2014 року по 19.09.2015 рік він не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалось місце роботи та заробітна плата, тому повинен йому сплатити компенсацію за невикористану відпустку, яка становить 56 календарним днів у розмірі 15591,52 грн. В подальшому він уточнив свої позовні вимоги, а саме просив зобов»язати відповідача нарахувати на ці виплати та сплатити єдиний внесок у розмірі, встановленому для такого платника шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що за 2014 рік ОСОБА_1 використав дві відпустки: з 30.05.2014 рік 30 календарних днів та з 01.10.2014 рік по 28.10.2014 рік - 28 календарних днів. В жовтні 2014 року за 28 календарних днів відпустки позивачу було нараховано відпускні у розмірі 5568,64 грн., після здійснення обовязкових утримань з вищезазначеної суми грошові кошти у сумі 4692,14 грн., що підлягали сплаті були перераховані позивачу у повному обсязі 30.12.2014 року. Враховуючи той факт, що позивачем у 2015 році невідпрацьовано жодного робочого дня, його вимоги щодо компенсації невикористаних днів відпустки є безпідставними та необґрунтованими. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач по справі з 05.10.2009 року перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, де працював на посаді ГРП по РГВ ( а.с. 4).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 03.04.2015 року стягнуто з Державного Підприємства Вугільна Компанія « Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 23.09.2014 року по 30.12.2014 року у сумі 20046,24 грн., вихідну допомогу у розмірі 17540,49 та моральну шкоду у розмірі 300 грн., зобов»язано ДП ВК «Краснолиманська» видати належним чином оформлену трудову книжку ( а.с. 9-10).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.03.2016 року стягнуто з Державного підприємства « Вугільна компанія « Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки рохзрахунку і видачі трудової книжки в сумі 61809 грн. 24 коп. на відшкодування заподіяної моральної шкоди 300 грн. ( а.с. 7-8).

На підставі наказу № 312 від 24.06.2016 року 19.09.2015 року звільнений на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду від 03.04.2015 року, рішення Красноармійського міськрайонного суду від 03.03.2016 року за власним бажанням у зв»язку з порушенням власником законодавства про працю, умов колективного і трудового договору згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підвтерджується записом в трудовій книжці ( а.с. 4).

Відповідно до ст. ст.47,116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. ст. 4, 6 Закону України «Про відпустки» встановлено види відпусток, одним з яких є щорічна відпустки, яка складається з основної відпустки (стаття 6 цього Закону); додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткової відпустки за особливий характер праці; інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

У відповідності до ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Ст. 83 Кодексу Законів про працю України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Вказана стаття передбачає можливість виплати грошової компесації при звільненні за всі використані працівником дні щорічних відпусток, як вони визначені в п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону « Про відпустки».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону « Про відпустки» устанавлюються такі види відпусток:

щорічні відпустки:основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону);додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону);інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

При розгляді даної справи було встановлено, що в період з 2014 рік по 19.09.2015 рік позивач,дійсно перебував у вимушеному прогулі, в зв'язку з незаконним звільненням, а тому мав право на отримання відпускних, а у разі звільнення - компенсації за невикористану відпустку, ст.83 КЗпП України. Розмір компенсації визначається правилами, які застосовуються при підрахунку середнього заробітку за час відпустки.

Нарахування виплат за час щорічної відпустки або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців (або за менший фактично відпрацьований період) на відповідну кількість календарних днів року (чи меншого відпрацьованого періоду) за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством (п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 із внесеними змінами «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»).

Як встановлено в судовому засіданні основну відпустку тривалістю 28 календарних днів використано позивачем у 2014 році за період з 30.05.2014 рік по 30.06 2014 рік у повному обсязі, а компенсація за додаткову відпустку у 2014 році у розмірі 5568,64 грн. сплачено позивачу , що знайшло своє підвтердження матеріалами справи і поясненнями сторін ( а.с. 30). За таких підстав позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку тривалістю у 2014 році, задоволенню не підлягають.

Тривалість невикористаної основної відпустки 28 календарних днів за період 2014- 2015 рік сторони не оспорюють.

Згідно зі cm. 9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховується:

1) час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка;

2) час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу);

3) час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому виплачувалася допомога по державному соціальному страхуванню, за винятком частково оплачуваної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

4) час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому не виплачувалася заробітна плата у порядку, визначеному статтями 25 і 26 цього Закону, за винятком відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі якщо дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, а якщо дитині встановлено категорію "дитина-інвалід підгрупи А" - до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку;

5) час навчання з відривом від виробництва тривалістю менше 10 місяців на денних відділеннях професійно-технічних навчальних закладів;

6) час навчання новим професіям (спеціальностям) осіб, звільнених у зв'язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, скороченням чисельності або штату працівників;

7) інші періоди роботи, передбачені законодавством.

Як встановлено в судовому засіданні запис про звільнення позивача з 19.09.2014 рік на підставі вищезазначених рішень суду визнано недійсним, та вважається що позивач був звільнений з 19.09.2015 рік.

Оскільки час оплаченого вимушеного прогулу зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, робочий рік(період), за який працівникові має надаватись щорічна основна відпустка, був продовжений з 19.05.2014 року по 19.05.2015 рік згідно запису №25 в трудовій книжці на підставі рішень Красноармійського міськрайонного суду від 03.04.2015 року та від 03.03.2016 року ( а.с. 4)

Згідно розрахунку позивач за час вимушеного прогулу з 19.09.2014 рік по 19.09.2015 рік має право на компенсацію за невикористаних 28 днів відпустки.

Середньоденний заробіток для нарахування компенсації за невикористану відпустку становить 278,42 грн. (л.с.10).

Отже, сума компенсації за невикористану відпустку становить 7795,76 грн.

Що стосується позовних вимог про зобов»язання юридичну особу ДП ВК «Краснолиманська» нарахувати виплати на єдиний внесок у розмірі, встановленому для такого платника шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку, то в задоволенні в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки , по-перше,позивач по справі не є особою, яка уповноважена здійснювати контроль за нарахуванням та сплатою відповідачем, як податковим агентом, єдиного внеску, по-друге, позивачем не доведено порушення його цивільних прав в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 83, 237-1 КЗпП , ст.ст. 10,11,88,209,212,214-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного Підприємства Вугільна Компанія « Краснолиманська» про стягнення компенсації за невикористану відпустку задовольнити частково.

Стягнути з Державного Підприємства Вугільна Компанія « Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період 2014-2015 рік у розмірі 7795,76 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: