Справа №2-3660/09 07.11.2016 07.11.2016 07.11.2016
Провадження №22-ц/784/2339/16
Справа № 2-3660/09
Провадження № 22 ц/784/ 2339/16 Головуюча першої інстанції: Павлова Ж.П.
Категорія - 5 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1І
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2016 р., листопада місяця, 07 дня м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

ОСОБА_2

із секретарем: Лівшенком О.С.

з участю:

третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2009 р., у справі за

позовом

ОСОБА_5 до Миколаївської міської ради (далі- міська рада) про визнання права власності на самочинні перебудови житлового будинку,

встановила:

27.02.2009 р. ОСОБА_5 звернувся з позовом до міської ради про визнання права власності на самочинні перебудови житлового будинку.

Позивач зазначав, що йому на праві власності належить житловий будинок № 99 по вул. 8 Березня в м. Миколаєві.

Для покращення житлових умов сімї він здійснив перебудову будинку та звів ряд допоміжних приміщень і споруд.

Загальна вартість самочинно збудованих споруд складає 70482 грн. загальною площею 83, 9 кв. м. Відповідач відмовляється зареєструвати за ним

право власності на самочинно зведені споруди, незважаючи на наявність погоджень відповідних органів та сусідів.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив про задоволення позовних вимог.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2009 р. постановлено про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення, посилаючись на те, що справа розглянута судом без її участі, а вона, як співвласник спірного будинку не давала згоди на узаконення самочинних споруд, оскільки в результаті будівництва позивач збільшив проти її волі розмір власної земельної ділянки, якою фактично користується, чим порушив її земельні права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір з ухваленням рішення, суд виходив з того, що ним належним чином зясовано обставини, що стосуються визначення субєктного складу спірних правовідносин, виконано вимоги закону про притягнення їх до участі у справі , належного повідомлення сторін про час та місце судового розгляду та врахування вимог норм матеріального права, якими врегульовано підстави для визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Але з такими висновками погодитись неможливо, оскільки до них суд дійшов внаслідок неналежного зясування дійсних обставин справи та неправильного застосування норм процесуального і матеріального права.

Згідно з правилами ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила

(здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Відмова від проведення перебудови може бути підставою для знесення самочинного будівництва за рішенням суду.

Відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст. 376 ЦК України, предметом доказування у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно є відсутність факту порушення прав інших осіб та істотних порушень будівельних норм і правил при здійсненні самочинної забудови.

Із змісту цих норм випливає, що законом встановлена презумпція порушення права інших осіб та наявність істотних порушень будівельних норм при самочинному будівництві, які мають бути спростовані при судовому розгляді в разі визнання права власності на самочинну забудову.

Крім того, мають бути зясовані підстави відмови компетентного органу у оформленні права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості, оскільки право на захист цивільного права та право на позов відповідно до приписів ст. 15 ЦК Україи, виникає лише в разі його порушення.

Факт порушення права, згідно з приписами ст.60 ЦПК України, має довести особа, яка звертається з позовом.

Для зясування цих фактів суд має визначити субєктний склад спірних правовідносин, тобто встановити коло осіб, які є власниками або користувачами суміжних земельних ділянок чи співвласниками або співкористувачами земельної ділянки, на якій здійснюється самочинне будівництво та наявність чи відсутність їх обґрунтованих заперечень щодо самочинного будівництва.

При цьому особи, які володіють майновими правами щодо предмета позову або щодо земельної ділянки, на якій здійснюється самочинне будівництво, мають бути залучені до справи у якості відповідачів або співвідповідачів.

Процесуальний порядок їх залучення до участі у справі визначався ст. 33 ЦПК України в редакції, яка діяла на час звернення до суду.

Зокрема ч.1 ст. 33 ЦПК передбачалося, що в разі коли не залучено особу, яка має відповідати за позовом та за відсутності відповідного клопотання позивача чи його згоди, суд за власною ініціативою залучає таку особу до участі у справі як співвідповідача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідні компетентні органи з контролю за додержанням будівельних, санітарних, пожежних норм і правил надали погодження позивачу для узаконення самочинної забудови за умови дотримання правил санітарної, пожежної та техногенної безпеки, а також згоди співвласників і сусідів.

Наявне у справі погодження самочинного будівництва з боку ОСОБА_3Т, яка є співласником будинку та користувачем спільної земельної ділянки, на якій зведено самочинні споруди, належним чином судом не перевірене, адже воно викладене у простій письмовій формі, а в апеляційній скарзі вона заперечує належність її підпису у відповідній заяві, як щодо погодження будівництва, так і щодо повідомлення щодо часу та місяця судового розгляду.

При цьому судом не направлялося повідомлення ОСОБА_3 про час та місце судового розгляду, відповідно до порядку визначеного главою 7 ЦПК України.

До того ж, судом вона притягнута до участі у справі як третя особа, а не як відповідач.

За таких обставин суд був позбавлений можливості спростування факту порушення самочинною забудовою її майнових прав, повязаних із землекористуванням.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до компетентних органів з питання оформлення самочинного будівництва та що йому відмовлено у його легалізації в установленому законом порядку.

Згідно з даними технічного паспорту самочинні споруди закінчено будівництвом у 2008 році.

На той час функції компетентного органу, який відповідно до Положення, затвердженого наказом Мністерства регіонального розвитку та будівництва України від 19.11.2007 № 317, здійснював у межах компетенції дозвільні, реєстраційні функцїї та контроль і нагляд у сфері будівництва, містобудування та архітектури та забезпечував реалізацію встановленого порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, виконувала інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області ( далі- Інспекція)

Інспекція у відповідності до наданих повноважень формувала приймальну комісію та здійснювала прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів на підставі «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 08.10.2008 р.

Матеріали справи не містять даних про те, що позивач звертався до інспекції з питань прийняття самочинно збудованих обєктів нерухомості у експлуатацію, а йому було відмовлено у здійсненні цих процедур та що саме міська рада як відповідач порушила права забудовника, відмовившись від оформлення права власності позивача на самочинну забудову.

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги на ці обставини справи та не спростувавши фактів, передбачених ст. 376 ЦК України, прийшов висновків щодо порушення права позивача, які не підтверджені наданими доказами, не відповідають вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Встановлене, згідно з приписами ч. 1 ст. 309 ЦПК України, тягне скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав його недоведеності.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2009 р. скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на самочинні перебудови житлового будинку відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І.Галущенко

Судді: Н.В.Самчишина

ОСОБА_2