Головуючий у 1 інстанції Матвєєва Ю.О.
Доповідач Лоленко А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Лоленко А.В.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Зливка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє за довіреністю від імені позивача ОСОБА_2 на заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 05 грудня 2007 року по 07 вересня 2015 року. При звільненні відповідач нарахував, але не виплатив позивачу заробітну плату, внаслідок чого порушені його права на оплату праці, які мають бути відновлені. Просив стягнути на його користь заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 11550,82 грн, середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 08 вересня 2015 року по день ухвалення рішення, також моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнено з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», юридична адреса: м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1 (, ІПН 25, р/р 5599 в Маріупольській філії ПАТ «ПУМБ», МФО 335742) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, який проживає у АДРЕСА_1, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 1177,60 грн., з утриманням ПрАТ «Азовелектросталь» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті та моральну шкоду у розмірі 200,00 грн.

Стягнено з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», юридична адреса: м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників,1 (, ІПН 25, р/р 5599 в Маріупольській філії ПАТ «ПУМБ», МФО 335742) на користь держави судовий збір у розмірі 974,40 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився позивач, представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка з матеріалами цивільної справи надійшла до апеляційного суду.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення змінити та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції порушив норми матеріального права.

В судове засідання представник відповідача не з»явився, відповідач ПрАТ «Азовелектросталь» належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про час і місце розгляду справи ( а.с. 72,73) та письмові відповіді на запит суду, в якому зазначена дата розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови в позові про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з постановленням в цій частині нового рішення з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, таким вимогам закону рішення судув частині відмови у стягненні заборгованості із заробітної плати та стягненні середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати не відповідає, оскільки судом при розгляді справи були порушені норми матеріального та процесуального закону, що дає підстави для його скасування в цій частині і ухвалення нового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Азовелектросталь» з 05 грудня 2007 року по 07 вересня 2015 року, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. 07 вересня 2015р. позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата. Згідно наданих відповідачем довідок № 3170 від 15 жовтня 2015р. та №3394 від 02 листопада 2015р. сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 11550,82 грн., яка була перерахована до каси підприємства 30 вересня 2015 року та задепонована в касі в зв»язку з її неотриманням.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що підприємством здійснено фактичне перерахування суми заборгованості по заробітній платі на ім'я позивача ОСОБА_2 до каси підприємства, тому суд необґрунтовано відмовив останньому в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки відповідач не виконав вимоги ст. 116 КЗпП України і не повідомив позивача про можливість отримання заробітної плати в касі підприємства.

Представник позивача посилався на те, що на момент звільнення позивача підприємство не повідомило останнього про можливість отримання заборгованості із заробітної плати, а тому позивач 10.09.2015 року, тобто через два дні після звільнення, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Оскільки до наступного часу заборгованість із заробітної плати позивачу не виплачена, згідно довідки від 02.02.2016 року вказана заборгованість складає 11550 грн. 82коп., тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_2

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що перебування підприємства в режимі простою та не виконання позивачем роботи у вказаний час, а саме в день свого звільнення, є тим випадком коли, працівник згідно статті 116 КЗпП України має додатково пред'явити вимогу про розрахунок і лише після пред'явлення такої вимоги про розрахунок у працедавця виникає обов'язок його проведення та можлива відповідальність за статтею 117 КЗпП України. Позивач не надав до суду доказів того, що він звертався із заявою до відповідача про виплату йому суми заборгованості по заробітній платі, а тому такою вимогою про розрахунок слід вважати звернення із позовом до суду 10 вересня 2015 року.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції , що середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні підлягає сплаті лише за період до 30.09.2015 року, тобто до моменту перерахування заборгованості із заробітної плати до каси підприємства, оскільки позивач не був повідомлений про це і не мав реальної можливості отримати її , більш того, його позов про стягнення заборгованості із заробітної плати вже знаходився в суді, але і до наступного часу він не може отримати вказану заборгованість.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позивач при звільненні отримав трудову книжку, але заборгованість із заробітної плати йому до наступного часу не виплачена, хоча він і звертався до підприємства з цим питанням.

Згідно з положеннями ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає її відповідальності.

За таких обставин з урахуванням положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дати звернення до суду із позовною заявою, тобто з 10 вересня 2015 року по день фактичного розрахунку.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивачем був наданий до суду розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільнення.

Згідно даних зазначених позивачем, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 73,60 грн.

Відповідач в своїх письмових запереченнях повністю погодився із розрахованим позивачем розміром середньоденного заробітку в сумі 73,60 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягає на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК.

Згідно наданої відповідачем довідки на запит суду вбаається , що за період з 10.09.2015 року по 18.02.2016 року ОСОБА_2 при умові продовження роботи на підприємстві мав би 113 робочих днів.

Таким чином, за період з 10.09.2015 року по 18.02.2016 року з відповідача на користь позивача пілдягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 8316,80 грн. ( 73,60 грн. х 113 дн.).

Апеляційний суд важає, що рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди відповідає вимогам ст. 237-1 КЗпП України, судом встановлено факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначив залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування фактчних обставин.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині визначення суми моральної шкоди відповідає вимогам закону і підстав для скасування рішення суду в цій частині немає.

У відповідності з положенням ч.1 ст.. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалене рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею ї документально підтверджені судові витрати .

Згідно з положенням ч. 3 цієї статті якщо позивача, на користь якого ухвалено с рішення, звільнено від сплати судового збору , він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Виходячи з того , що позивачем по справі не було сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції , а спір вирішено на користь позивача в частині стягнення заробітної плати, середнього заробітку, то судовий збір у відповідності до ставок судового збору зазначених в ст.4 Закону України « Про судовий збір» за подання апеляційної скарги слід стягнути з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь держави в розмірі 535 грн. 92 коп. (1218 грн. х 0,4. =487 грн. 20 коп. Х 110% = 535 грн. 92 коп.).

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 04 грудня 2015 року була відстрочена позивачу оплата судового збору в розмірі 535,92 грн. за подачу апеляційної скарги в частині стягнення моральної шкоди ( а.с. 42, 54-55). В зв»язку з тим, зо апеляційний суд в частині визначення розміру моральної шкоди не задовольнив апеляційну скаргу позивача, то з позивача слід стягнути суму судового збору в розмірі 535,92 грн. на користь держави.

В іншій частині рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального закону і підстав для його скасування в цій частині апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє за довіреністю від імені позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2015 року в частині відмови в позові про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати скасувати.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», юридична адреса: м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1 (, ІПН 25, р/р 5599 в Маріупольській філії ПАТ «ПУМБ», МФО 335742) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, який проживає у АДРЕСА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 11550,82 грн. (одинадцять тисяч п»ятсот п»ятдесят грн.. 82 копійки), середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 10 вересня 2015 року по 18 лютого 2016 року в розмірі 8316,80 грн. (вісім тисяч триста шістнадцять грн. 80 копійок), з утриманням ПрАТ «Азовелектросталь» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті .

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, який проживає у АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 535,92 грн. (п»ятсот тридцять п»ять грн..92 копійки).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», на користь держави судовий збір в розмірі 535,92 грн. (п»ятсот тридцять п»ять грн..92 копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.В. Лоленко

Судді С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова