АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2079/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Міщенко К.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф., Качана О. В.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 25 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - управління соціального захисту населення Тальнівської РДА, про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення недоотриманих коштів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, яким, з урахуванням подальших уточнень, просив стягнути з відповідача на свою користь невиплачену доплату до заробітної плати за період з січня 2009 року по липень 2012 року в сумі 30616,00 грн. Зазначав, що проживає на території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи і відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Є постраждалим від Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії. Крім того, з січня 2009 по липень 2012 року працював водієм у приватному сільськогосподарському підприємстві ім. Чкалова, правонаступником якого є СТОВ «Агрофірма «Корсунь», на території радіоактивного забруднення.

Позивачу, як особі, яка працювала на території радіоактивного забруднення, не нараховувалась та не виплачувалась відповідачем, як роботодавцем, доплата до заробітної плати, передбачена ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначені обставини стали фактичним підставами для звернення з даним позовом до суду.

Дана справа неодноразово була предметом розгляду судів усіх судових інстанцій України.

Так, постановою Верховного Суду України від 23.12.2015 року рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.10.2013 року, рішення апеляційного суду черкаської області від 21.05.2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.08.2014 року в частині стягнення з СТОВ «Агрофірма «Корсунь» доплат за роботу на території радіоактивного забруднення скасовано , справу в цій частині направлено на новий розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 25.07.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вказує на те, що судом не було враховано пріоритетність в застосуванні норм ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» над постановою КМУ від 26.07.1996 №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що встановлено постановою ВСУ від 28.12.2012 у справі №6-141цс12; спір у справі стосується додаткової заробітної плати, передбаченої ч.2 ст.2 ЗУ «Про оплату праці»; рішеннями суду, які набрали законної сили в наведеній частині (рішення Тальнівського районного суду від 09.10.2013 та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 21.05.2014), встановлена незаконність відмови відповідача у належному перерахунку позивачу його заробітної плати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що кошти, про стягнення яких заявлено позов, здійснювалися за рахунок бюджетних коштів і перераховувались управлінням праці та соціального захисту населення Тальнівської РДА на рахунок відповідача для виплат особам, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, і відповідач не міг здійснювати ці виплати за рахунок інших коштів, що свідчить про безпідставність вимоги про стягнення вказаних коштів з відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає, що встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що становить засаду диспозитивності цивільного судочинства.

Таким чином предметом розгляду у справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача кошти в сумі 30616,00 грн., нараховані на підставі ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При розгляді справи встановлено, що позивач у період часу з 2009 року по липень 2012 року перебував у трудових відносинах із ПСП ім. Чкалова та СТОВ «Агрофірма «Корсунь», яке є правонаступником вказаного ПСП, філія якого знаходиться у м. Тальне (територія цього населеного пункту відносить до зони посиленого радіологічного контролю). Позивач є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи IV категорії.

Статтею 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення провадиться доплата в розмірах, визначених відповідно до розмірів мінімальної заробітної плати (для зони посиленого радіологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата).

ЗУ «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, і відповідно до статей 1, 2, 4, 21, 22 цього закону заробітна плата є гарантованою винагородою працівнику за роботу, яку роботодавець виплачує на підставі трудового договору і джерелом оплати якої є дохід та інші кошти підприємства або бюджетні кошти, виділені з цією метою.

Відповідно до ст.63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних із його реалізацією, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Постановою КМУ від 20.09.2005 №936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлено порядок виплати доплат за роботу в зоні відчуження, згідно з яким нарахування й виплата доплат за роботу в зоні відчуження проводиться через управління праці та соціального захисту населення місцевих органів виконавчої влади (пункт 4).

Отже, передбачена статтею 39 Закону доплата є соціальною гарантією, виплата якої компенсується підприємствам, установам, організаціям управліннями праці та соціального захисту населення, і не входить до структури заробітної плати.

У даній справі щодо стягнення передбачених ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доплат, суд має з'ясувати, чи були перераховані бюджетні кошти на рахунок відповідача для виплати їх особам, потерпілим унаслідок Чорнобильської катастрофи, чи має право відповідач проводити заявлені позивачем виплати за рахунок інших платежів.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові ВСУ від 23.12.2015, ухваленій у даній цивільній справі, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для виконання.

Таким чином для того, щоб відповідач, як роботодавець, мав змогу сплатити позивачу, як працівнику, кошти, визначені як доплата згідно ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», необхідною та обов'язковою умовою є перерахування за певною процедурою з державного бюджету України коштів відповідачу для цієї мети. Сплата вказаних коштів з інших джерел буде суперечити положенням ст. 4 ЗУ «Про оплату праці» (що регламентує джерела коштів на оплату праці, одним із яких є бюджетне асигнування) та ст.63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (щодо фінансування витрат, пов'язаних із реалізацією цього закону, за рахунок державного бюджету).

У даному випадку при розгляді справи судом першої було достовірно встановлено, що відповідачем правомірно нараховувалися та виплачувалися позивачу доплати до заробітної плати, передбачена ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в тих розмірах, яких управлінням праці та соціального захисту населення з державного бюджету відповідачу надавались відповідні кошти для розрахунків з позивачем, а також те, що вказані соціальні виплати роботодавець позивача не міг поводити за рахунок інших платежів чи коштів підприємства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вимога позивача про їх стягнення задоволена бути не може, так як є безпідставною, що свідчить про правильність відповідних висновків суду.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що судом не враховано пріоритетність в застосуванні норм ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» над іншими нормативно правовими актами. Зокрема, постановою КМУ від 26.07.1996 №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», адже у даному випадку вказана обставина не має правового значення, так як нормативно-правове регулювання випадків здійснення доплати згідно ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється вказаним законом, а відповідні підзаконні нормативно-правові акти (постанови КМУ зокрема) лише встановлюють порядок здійснення відповідних розрахунків та не регламентують право на них, про що доводить позивач у цій справі.

Той факт, що рішеннями суду, які набрали законної сили в наведеній частині (рішення Тальнівського районного суду від 09.10.2013 та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 21.05.2014), встановлена незаконність відмови відповідача у належному перерахунку позивачу його заробітної плати, про що вказує апелянт, у аспекті наявного у даній справі правового висновку ВСУ не свідчить про можливість здійснення відповідачем розрахунків з позивачем, які ґрунтуються на нормах ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у порядку іншому, ніж той, що встановлений цим законом та постановою КМУ від 26.07.1996 №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 25 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - управління соціального захисту населення Тальнівської РДА, про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення недоотриманих коштів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :