АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року по справі за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання депозитного договору частково недійсним, стягнення суми вкладу та відсотків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопада 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про визнання договору банківського строкового вкладу № 4112 від 28 лютого 2012 року, укладеного між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_4 частково недійсним в частині вкладника, визнавши її вкладником та просила стягнути за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на її користь суму вкладу та відсотки.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що за укладеним 28 лютого 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро» договором банківського строкового вкладу, грошові кошти внесла саме вона, при цьому працівники банку не перевірили її особу, не впевнились від кого саме отримали грошові кошти. Крім того, договір банківського строкового вкладу та ощадна книжка також підписана не вкладником ОСОБА_4, а нею, що підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи.

З урахуванням цих обставин вважає себе належним вкладником і просить змінити сторону в зобов'язанні та стягнути з відповідача суму вкладу 215 000 грн. та відсотки 62 016 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Визнано частково недійсним, в частині вкладника договір банківського строкового вкладу № 4112 від 28 лютого 2012 року, укладеного між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_4, визнано вкладником за вказаним договором ОСОБА_3 замість ОСОБА_4

Стягнуто з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_3 вклад за договором банківського строкового вкладу № 4112 від 28 лютого 2012 року в розмірі 215 000, відсотки в розмірі 55 324 грн. 21 коп. за період з 28 лютого 2012 року по 28 листопада 2013 року, а всього 270 324 грн. 21 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Кредит Дніпро» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договір банківського строкового вкладу № 4112 від 28 лютого 2012 року від імені вкладника підписала ОСОБА_3 та підпис на ощадній книжці № НОМЕР_1 від 28 лютого 2012 року, яка видана робітником банку на підтвердження внесення грошової суми в графі «Клієнт» виконано теж ОСОБА_3, то суд дійшов висновку, що письмова форма договору банківського вкладу, в розумінні ст.. 1059 ЦК України є додержаною, але при цьому є всі підстави визнати його частково недійсним в частині вкладника, визнавши вкладником за вказаним договором ОСОБА_3

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Так, правовідносини щодо укладення договору банківського вкладу регулюються параграфом 3 глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Отже, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

З огляду на викладене, грошові кошти, що передані вкладником у готівковій формі приймаються та обліковуються на іменному вкладному (депозитному) рахунку при цьому Банк набуває права власності на грошові кошти. У свою чергу банк використовує ці кошти на власний розсуд, здійснюючи активні та пасивні операції, а у вкладника є пряме право вимоги до банку про повернення вкладу.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

З матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2012 року між ПАТ «Банк «Кредит Дніпро» та ОСОБА_4 був укладений договір банківського строкового вкладу № 4112.

Відповідно до п. 1.3. договору, строк вкладу 3 місяці, розмір процентної ставки на вклад становить 14, 7500% річних.

Внесення грошових коштів за вказаним договором підтверджується ощадною книжкою № НОМЕР_1 від 28 лютого 2012 року, відповідно якої грошові кошти у сумі 215 000 грн. отримано західним відділенням ПАТ «Банкм «Кредит Дніпро» за підписом ОСОБА_5 28 лютого 2012 року о 10.24 год.

Відповідно до висновку № 62/04-237 від 30 липня 2013 року науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, встановлено, що підпис на договорі строкового банківського вкладу № 4112 від 28 лютого 2012 року від імені ОСОБА_4 виконано ОСОБА_3. Підпис на ощадній книжці № НОМЕР_1 від 28 лютого 2012 року в графі клієнт виконано ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги позивача на підставі ст.. 1059 ЦК України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в порушення вказаної статті не додержана письмова форма спірного договору в частині вкладника, оскільки договір вкладу та ощадна книжка підписані не тією особою, яка в ньому зазначена як вкладник.

Крім того, у даному випадку не вбачається підстав для застосування норми ст.. 1063 ЦК України, оскільки нею передбачено право фізичної та юридичної особи укласти договір банківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи, так як при цьому у квитанції про внесення грошей та у договорі має бути зазначено особу, яка, відповідно укладає договір та вносить кошти на ім'я іншої особи.

Частиною 1 ст. 1063 ЦК України встановлено, що визначення імені фізичної особи або найменування юридичної особи, на користь якої зроблений вклад, є істотною умовою договору банківського вкладу

Зі спірного договору вбачається, що він укладений з ОСОБА_4 та не містить визначення імені фізичної особи, на користь якої зроблений вклад.

Отже, суд першої інстанції, не звернувши уваги на зазначене, дійшов необґрунтованого висновку про заміну вкладника по спірному договору та стягнення на користь ОСОБА_3 грошових коштів за договором банківського вкладу та відсотків, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального права, застосувавши до вказаних правовідносин ст. 610, 611, 1074 ЦК України, що є підставою для скасування рішення суду.

Колегія суддів вважає, що ні нормами чинного законодавства ні договором не передбачено право позивача на заміну вкладника.

Частиною 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання депозитного договору частково недійсним, стягнення суми вкладу та відсотків - відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

Т.Р.Куценко