Провадження № 2/201/3011/2016р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Габрінець І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину та на утримання дружини,

В С Т А Н О В И В :

23.09.2016р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти на утримання дитини ОСОБА_3, 26.05.2016р. народження у твердій грошовій сумі у розмірі 1500грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви й до моменту досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача грошові кошти на користь та на утримання ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви й до моменту досягнення сином трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що 19.12.2015р. Красногвардійським ВРАЦС ДМУЮ було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Від цього шлюбу 26.05.2016р., у подружжя народилася дитина - ОСОБА_3, який проживає разом з позивачем. Як зазначає позивачка, сімейне життя з відповідачем не склалося. Сторони припинили спільне проживання, перестали вести спільний бюджет, та повністю припинили сімейно-шлюбні відносини. Шлюб поки не розривали. На даний час позивачка мешкає в кімнаті гуртожитку, яка надана батькові позивачки. Син проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні. Як зазначає позивачка, на утримання сина вона щомісячно витрачає не менше 3500 грн. Оскільки дитина повинна бути забезпечена належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку. Відповідач участі у вихованні сина не бере, ухиляючись від виконання своїх батьківських обовязків, а рівень доходу позивачки, як зазначає остання, не дозволяє належним чином утримувати дитину. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами досягнуто не було, тому позивачка змушена була звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина та на своє утримання. ОСОБА_2 має постійний дохід, працюючи державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ. Як відомо позивачці, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, непрацездатних батьків немає. Позивачка вважає, що грошові кошти у розмірі 1500 грн. щомісячно є справедливою сумою, які б мав сплачувати відповідач на утримання свого малолітнього сина та у розмірі 1000 грн. щомісячно на її утримання, оскільки позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку та отримує лише державну допомогу у розмірі 860 грн. щомісячно (призначену при народженні дитини).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. Наполягала на задоволенні позовних вимог, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, також надав заяву про розгляд справи за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами. Крім того, відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, згідно до яких позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви й до моменту досягнення дитиною повноліття та аліментів на утримання дружини у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви й до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку. Свої заперечення відповідач обґрунтовував тим, що він працює в Самарському ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області на посаді старшого державного виконавця. Відповідно до довідки про доходи від 19.10.2016р. № 34928/092, виданої за місцем роботи, за період з травня 2016р. по вересень 2016р., відповідачу виплачена заробітна плата у розмірі 9900 грн. 26 коп., тобто по 1962 грн. 20 коп. щомісячно. Так, відповідач має єдине джерело доходів у вигляді заробітної плати, мати інші джерела доходів йому, як державному службовцю, заборонено чинним законодавством (а.с. № 17 20).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін на загальних засадах.

Справа розглянута відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.12.2015р,. шлюб між сторонами було зареєстровано у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 2104 від 19.12.2015 р. (а.с. № 9).

Судом також встановлено, що батьком малолітньої дитини ОСОБА_3, 26.05.2016р. народження є відповідач (свідоцтво про народження серії І-КИ № 590819 від 08.06.2016р.). (а.с. № 10).

Малолітня дитина мешкає зі своєю матірю ОСОБА_1 (а.с. № 2 - 4). Цих обставин не заперечував і відповідач у своїх письмових запереченнях проти позову від 25.10.2016р. (а.с. № 17 - 19).

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999р. "Про виконавче провадження" (в редакції, що набрала чинності 30.09.2016р.) він не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 працює в Самарському відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на посаді старшого державного виконавця.

Відповідно до довідки про доходи від 19.10.2016р. № 34928/092, виданої Головним територіальним управління юстиції у Дніпропетровській області, за період з травня 2016р. по вересень 2016р., відповідачу виплачена заробітна плата у розмірі 9900 грн. 26 коп., тобто по 1962 грн. 20 коп. щомісячно (а.с. № 20).

За викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині присудження аліментів у твердій грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки відповідач є працевлаштованим та має постійний дохід.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Нормою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

При визначенні розміру аліментів, який слід стягнути з відповідача на дитину та на дружину, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, судом також враховано, що позивачка отримує державну допомогу у звязку з народження дитини, яка складає близько 860 грн. на місяць протягом 24 місяців (а.с. № 19), а також враховано розмір заробітної плати відповідача, який складає 1964 грн. 20 коп. (а.с. № 20)

В наданих до суду письмових запереченнях на позов ОСОБА_2, у разі винесення позитивного судового рішення, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, а на утримання дружини тільки в розмірі 1/8 частини щомісячно.

При постановлені даного рішення, суд керується вимогами ч. 1 ст. 61 ЦПК України, де зазначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі, не підлягають доказуванню.

Проаналізував матеріальне становище обох сторін, суд вважає, що розмір аліментів, який слід стягнути на утримання малолітнього ОСОБА_3, 26.05.2016р. народження, повинен складати 1/4 частину заробітної плати (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_1, починаючи стягнення з дня предявлення позову, а саме з 23.09.2016р.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, з урахуванням майнового стану сторін, суд вважає за справедливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частини заробітної плати (доходів) боржника щомісячно, з дня предявлення позову, а саме з 23.09.2016р., не погодившись в цій частині з запереченнями відповідача, оскільки саме такий розмір аліментів на утримання дружини буде відповідати матеріальному становищу сторін та потребам дружини, яка перебуває у декретній відпустці. При цьому враховано й те, що загальний розмір стягнень з відповідача по двом виконавчим листам не буде перевищувати 50% його доходу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в цій справі в межах платежу аліментів за один місяць на малолітню дитину та на утримання дружини.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивачка при предявленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 84, 180, 181, 184, ч. 1 ст. 191 СК України, п. 17 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15.05.2006р., ст. ст 70, 74 Закону України від 21.04.1999р. "Про виконавче провадження" (в редакції, що набула чинності 30.09.2016р.), ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 61, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212 - 215, п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину та на утримання дружини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, 17.11.1992р. народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти, на утримання його малолітнього сина ОСОБА_3, 26.05.2016р. народження до досягнення ним повноліття, в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини - ОСОБА_1, починаючи стягнення з дня предявлення позову, а саме з 23.09.2016р.

Стягувати з ОСОБА_2, 17.11.1992р. народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3, 26.05.2016р. народження , трирічного віку, тобто до 26.05.2019р., починаючі стягнення з дня подачі позову, а саме з 23.09.2016р.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину та на утримання дружини - відмовити.

Рішення суду у межах суми платежу аліментів на малолітнього сина та на утримання дружини за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко