Справа № 530/1901/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

18.02.2016 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Демянченка С.М.

при секретарі - Тараненко Т.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування 7000 грн. моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

З позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що 13 липня 2015 року близько 20 год. прийшовши до господарства за адресою селище Опішня, вулиця Агропунктівська,2а, Зіньківського району Полтавської області ОСОБА_1 завдав тілесних ушкоджень. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_1, як зазначає позивач, вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Зіньківській центральній районній лікарні Полтавської області в період з 14.07.2015 року по 17.07.2015 року, переносила фізичний біль та душевні страждання, заподіяну моральну шкоду оцінює в 7000 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 і просила суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь заподіяну з його вини моральну шкоду в сумі 7000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалась на обставини, що викладені в позовній заяві і просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь заподіяну моральну шкоду в сумі 7000 грн.,відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали, вказуючи, що він будь-яких протиправних дій щодо позивача 13.07.2015 року не вчиняв, не наносив їй удар, вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню (а.с.26-27).

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, допитавши в якості свідка ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, оглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000402, по факту нанесення тілесних ушкоджень громадянці ОСОБА_3 за ч. 1 ст.125 КК України і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування 7000 грн. моральної шкоди задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що з рапорту помічника начальника Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 від 14.07.2015 року вбачається, що до чергової частини районного відділу міліції надійшло телефонне повідомлення від громадянки ОСОБА_3 про те, що 13.07.2015 року в 19 год.00 хв. в селищі Опішня громадянин ОСОБА_1 завдав їй тілесних ушкоджень у виді синців (а.с.6 дослідженого в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000402). З виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 2374 вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на лікуванні в Зіньківській центральній районній лікарні Полтавської області з 14.07.2015 року по 17.07.2015 року з діагнозом, забій мяких тканин голови, правого стегна, правого передпліччя (а.с. 70-71). ОСОБА_3 відповідно до постанови Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області від 22.07.2015 року визнано цивільним позивачем по кримінальному провадженню № 0000402 (а.с.9,44-45). З висновку експерта № 95 судово-медичної експертизи від 24.07.2015 року вбачається, що у ОСОБА_3 виявлено тілесні ушкодження у виді синців на тулубі та кінцівках, які утворились від неодноразової дії тупих предметів, якими могли бути кулаки людини, ноги у взутті, чи інші схожі за характером предмети, можливо в строк та при обставинах на які вказує потерпіла і кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження. Виставлений в медичній картці діагноз черепно-мозкова травма клінічно не підтверджений, тому при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень не враховується (а.с.40-41). Постановою Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області від 27.07.2015 року кримінальне провадження №0000402 від 14.07.2015 року закрито, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 10). Представник ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_6 10.08.2015 року звертався до Зіньківського районного суду Полтавської області з скаргою на постанову Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області від 27.07.2015 року про закриття кримінального провадження №0000402 від 14.07.2015 року (а.с.4-7). Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 12.08.2015 року закрито провадження по скарзі ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Зіньківського РВ УМВС України лейтенанта міліції ОСОБА_7 від 27.07.2015 року (а.с. 12). Постановою прокуратури Полтавської області від 12.08.2015 року постанову слідчого СВ Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області лейтенанта міліції ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження №0000402 від 14.07.2015 року скасовано (а.с.18). ОСОБА_3 народилася 09.04.1976 року та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 а, Зіньківського району Полтавської області (а.с.2). Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.07.2015 року визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину домоволодіння, що знаходиться по вулиці Агропунктівській 2 а, в селищі Опішня Зіньківського району Полтавської області (а.с.34,46). Відповідно до договору найму (оренди) житла від 20.05.2015 року ОСОБА_4 винаймає будинок в ОСОБА_1 в селищі Опішня по вулиці Агропунктівська 2 а, Зіньківського району Полтавської області де і зареєстрована (а.с.72-74).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що проживає з ОСОБА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу в його господарстві за адресою : селище Опішня, вулиця Агропунктівська, 2а, Полтавської області. 13.07.2015 року вони готувалися зустріти доньку, яка повинна була приїхати з міста Львів і близько 17 год. разом з ОСОБА_8 до будинку зайшла колишня дружина ОСОБА_1 ОСОБА_3 з сином. Вона відразу побігла до кімнати і стала із шафи викидати одяг, на зауваження припинити розкидати речі вона не реагувала, а тому ОСОБА_1 взяв своєю рукою руку ОСОБА_3 і сказав щоб вона вийшла з кімнати, але остання кулаком вільної своєї руки вдарила по плечу ОСОБА_1 і вириваючись впала на підлогу та стала битися руками і ногами об підлогу, вдарила ногою по квітнику із кімнатною квіткою. ОСОБА_1 вивів ОСОБА_3 з кімнати і остання вдарилася ліктем правої руки об двері. ОСОБА_1 ніяких ударів ОСОБА_3 не наносив.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

П.2 ч.2 ст.23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої.

З ч.2 ст.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4, із змінами внесеними згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5, вбачається, що до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судове рішення у цивільній справі". Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК) ( 1618-15 ), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення.

Якщо докази у справі зібрані в порядку, передбаченому статтями 132, 133, 140 та частиною четвертою статті 191 ЦПК ( 1618-15 ), суд може обґрунтувати ними рішення лише за умови, якщо вони були ним оголошені в судовому засіданні, пред'явлені для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, та досліджені в сукупності з іншими доказами. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК ( 1618-15 ) оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК ( 1618-15 ) про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналізуючи зібрані під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що з боку позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що наявні у неї вищевказані тілесні ушкодження були спричиненні внаслідок протиправної поведінки з боку відповідача ОСОБА_1,вина останнього недоведена,оскільки з оригіналу кримінального провадження № 0000402 вбачається ,що позивач ОСОБА_3 14.07.2015 року звернулася до Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області про те, що 13.07.2015 року близько 19 год. в селищі Опішня ОСОБА_1 завдав їй тілесних ушкоджень( тобто наступного дня після нанесення їй тілесних ушкоджень), але кримінальне провадження не закінчено і знаходиться на стадії досудового розслідування, в матеріалах справи якого знаходиться постанова слідчого від 22.07.2015 року про те, що позивача ОСОБА_3 залучено цивільним позивачем, що стосується висновку експерта № 95 судово-медичної експертизи від 24.07.2015 року то, на думку суду, він лише підтверджує факт наявності у ОСОБА_3 тілесних ушкоджень і жодним чином не свідчить про факт їх спричинення саме відповідачем ОСОБА_1 Крім того,суд не бере до уваги показання малолітнього свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_1 завдав удару ОСОБА_3 так як, самого факту нанесення тілесних ушкоджень він не бачив, оскільки перебував з сестрою в іншій кімнаті будинку, проживає разом зі своєю матірю ОСОБА_3, яка має вплив на нього, будь-яких інших об'єктивних, переконливих, належних і допустимих доказів позивачем не надано,а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування 7000 грн. моральної шкоди задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст.16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 3,10,11,57,58,60,212-215 ЦПК України, ч.2 ст.5, ст. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4, із змінами внесеними згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування 7000 грн. моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст виготовлено 19.02.2016 року.

Суддя -