Справа № 694/562/16-ц
провадження 2/694/327/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

25.05.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд, Черкаської області в складі

Головуючого судді: Дудніченко В.М.

При секретарі: Літвін Н.М.

З участю:

Позивача: ОСОБА_1

Представника позивача:ОСОБА_2

Відповідача: ОСОБА_3

Представника відповідача: ОСОБА_4

представник третьої особи: ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщені Звенигородського районного суду цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача орган опіки та піклування виконавчого комітету Звенигородської міської ради про виселення з квартири,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 просить суд виселити ОСОБА_3 із квартири, яка є її приватною власністю, без надання іншого жилого приміщення.

Позивачка свої вимоги мотивує тим, що вона являється власницею квартири № 44, що розташована за адресою м. Звенигородка проспект Шевченка,111 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2006 року , де зареєстрована та проживає. В квартирі також проживає її дочка ОСОБА_3 разом з двома неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та з її дозволу відповідачка прописана разом зі своїм сином ОСОБА_8, але в домову книгу позивачка їх не вписала. На протязі тривалого часу ОСОБА_3 створює позивачці нестерпні умови проживання, чинить перешкоди в користуванні побутовою технікою. З приводу антигромадської поведінки відповідачки в квартирі, вона неодноразово зверталась до Звенигородського РВ УМВС України в Черкаській області, але безрезультатно. Потім зверталася до Звенигородської міської ради щодо примусового виселення дочки з квартири, на що отримала відмову. ЇЇ паління в підїзді будинку, викликає нарікання зі сторони сусідів, яким вона на зауваження лише грубить. Незважаючи на вік та інвалідність позивачки ОСОБА_3 часто залишає своїх неповнолітніх дітей під її опіку без її на те згоди, а сама не зявляється додому на ніч. Зі старшим сином ОСОБА_9 вони постійно сваряться, вона йому не дозволяє приїздити додому із навчання. Будь-яких витрат по утриманню та ремонту квартири вона не несе, комунальні послуги не сплачує мотивуючи це тим,що вона є лише квартиранткою. Тому позивачка вважає, що в зв'язку з цим відповідачка повинна бути виселена з вищевказаної квартири.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та просили суд в задоволенні позову відмовити. Пояснила суду, що проживає в даній квартирі разом з матірю ОСОБА_1 та двома своїми неповнолітніми дітьми, хоча і зареєстрована в цій квартирі з дітьми, але позивачка ні її ні дітей в домову книгу не вписала, а пояснила, що так вона має пільги на оплату ЖКП. Працює вчителем початкових класів в с. Богачівка Звенигородського району Черкаської області. Зовсім не вживає спиртних напоїв, не вчиняє сварки. В с. Тарасівка у неї є будинок-дача, який не придатний для проживання. Проживаючи в вищевказаній квартирі вона постійно робила поточний ремонт, саме: замінила вхідні металеві двері та двері на кухню, вікно у спальні та лінолеум в коридорі. Побутовою технікою вона забороняє позивачці користуватися в зв»яку з тим, що остання користувалася технікою, але ремонти відповідачка оплачувала сама, хоча поломки виникали з вини позивачки, а тому вона заборонила користуватися пральною машинкою, яку вона купила за власні кошти. Комунальні послуги не оплачує, так як позивачка, яка є інвалідом 1-ї групи має 50-відсоткову знижку на оплату ЖКП.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснив, що є сусідом ОСОБА_1, часто чує сварки між позивачкою та відповідачкою, ОСОБА_3І кричить на матір та дітей, діти часто плачуть. В квартирі ремонту немає. Відповідачка часто курить в підїзді, на що він їй робив зауваження.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснив, що являється знайомим ОСОБА_1, остання часто розповідала, що між нею та її донькою виникали сварки, відповідачка постійно їй погрожує розправою. ОСОБА_3І залишає на неї внуків, а сама на роботі або розважається.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 суду пояснив, що знайомий з ОСОБА_1 близько 50 років, остання постійно скаржиться, що ОСОБА_3 її обзиває нецензурною лайкою, в квартирі вона не прибирає, за комунальні послуги не сплачує, з роботи пізно приходить додому, залишає дітей на позивачку, не враховуючи її стан здоровя. ОСОБА_1І неодноразово зверталася в міліції, та все безрезультатно.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

ОСОБА_3,ОСОБА_8 згідно паспорта Громадянина України прописані в кв.№44 по проспекту Шевченка 111 м. Звенигородка.

Ст. 9 ЖК України передбачено, що Ніхто не може бути виселений із займаного приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Спільна власність на житло регулюється главою 26 ЦК України. Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України і передбачають можливість використовувати житло для власного проживання, членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку або квартири, передбачені статтею 157 ЖК України та частиною першою статті 116 ЖК України.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, дана стаття встановлює як умову виселення осіб, винних у руйнуванні або псуванні житлового приміщенням, наявність фактів, які свідчать, що зазначені дії мали систематичний характер, а заходи попередження і громадського впливу щодо таких осіб виявилися безрезультатними. Відсутність хоч одного з цих фактів є підставою для відмови у задоволенні позову про виселення.

Проте, як встановлено в судовому засіданні за зверненнями позивачки до Звенигородського РВ УМВС із заявою з приводу конфлікту з дочкою, за результатами якої складено висновок, про відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, який приєднаний до матеріалів справи. Таким чином до відповідачки ОСОБА_3 заходи запобігання і громадського впливу не застосовувались. Доказів на підтвердження систематичного псування або руйнування житлового приміщення з боку відповідача суду не надано. Згідно характеристики виданої директором Богачівського навчально-виховного комплексу «ДНЗ загальноосвітнього навчального закладу» ОСОБА_3І за місцем роботи характеризується позитивно. Згідно характеристики на дітей ОСОБА_7В та ОСОБА_6 виданої директором Звенигородської загальноосвітньої школи №2, діти характеризуються позитивно, їх вихованням займається мати, вона контролює та допомагає їм у навчанні.

В даному випадку позовні вимоги позивачки про виселення відповідачки, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, так як до відповідачки не були застосовані заходи запобігання або громадського впливу про недопущення порушень правил проживання, а самі звернення до міліції по яким прийняті рішення не вказують на дану обставину порушення правил проживання, тому суд вважає слід відмовити в задоволенні позову.

На підставі ст. ст.116.150.155.157 ЖК України. Керуючись ст. ст. 10.11.60.212-215.224-227 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з квартири,- відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Черкаської області через Звенигородський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27.05.2016 року.

Суддя