Справа № 463/2634/16-ц
Провадження № 2/463/1410/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, -

встановив:

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача просить стягнути в його користь аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., починаючи з дня предявлення позову до смерті позивача, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти за останні три роки в загальному розмірі 72000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що в квартирі № 6 за адресою: м. Львів, вул. Ніжинська, 14, позивач проживає один, він є інвалідом II групи загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності в середньому 1677 грн., інших джерел доходів позивач не має. Розмір пенсії, яку отримує позивач не дає йому можливості нормально жити, харчуватись, доглядати за власним здоровям. Так, лише за березень 2016 року позивач змушений був сплатити 944,05 грн. комунальних платежів. Тому позивач потребує матеріальної допомоги.

Наскільки відомо позивачу, його син відповідач ОСОБА_5, працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «Глобаллоджик Україна», де отримує заробітну плату в розмірі, приблизно 50000 грн., і має можливість надавати матеріальну допомогу. Однак відповідач не приходить до позивача та не відвідує його протягом останніх 2 років та на даний час, незважаючи на те, що позивач потребує відповідної допомоги і є інвалідом II групи загального захворювання.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, дали пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що з матір'ю відповідача позивач не проживає 25 років. Спочатку відносини з сином були нормальні, він давав гроші на операції, однак 2 роки тому у наданні коштів відмовив. Оскільки відповідач отримує 50000 грн. зарплати, має можливість надавати позивачу допомогу у розмір 2000 грн., тому просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (а.с.21-22). Пояснила, що дохід позивача перевищує прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність. Оскільки відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, вважає, що пенсія по інвалідності, яку отримує позивач, повинна повністю покривати його видатки на продукти харчування, непродовольчі товари та набори послуг, що є необхідними для забезпечення нормального функціонування організму людини, і збереження здоровя, задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Крім цього, звертає увагу на спотворення позивачем факту наявності у нього обовязку сплатити за березень 2016 року 944,05 грн. комунальних платежів, оскільки за березень 2016 р. комунальних платежів нараховано 118,15 грн., з яких 51,03грн. позивачу надано пільги та 44,64 грн. субсидії, тобто за березень 2016 р. позивач зобовязаний оплатити лише 22,48 грн. (118,15 - (51,03 + 44,64)), а решта суми у розмірі 403,09 грн. плати за утримання будинку та 518,48 грн. плати за холодну воду є нарахованим боргом за попередні періоди.

Крім цього, просить врахувати, що батьки відповідача розлучились ще 12.11.1991р. і з того моменту позивач аліментів на утримання дітей відповідача та його брата, ОСОБА_6, не сплачував та іншим чином також не допомагав у забезпеченні та вихованні дітей. Періодично позивач зявлявся та застосовував погрози, шантаж, що підтверджується відповідями Головного управління Національної поліції у Львівській області №67/12159 від 18.08.2015р, №1301/05/10-2016 від 04.02.2016р., №2876/05/39/10-16 від 07.03.2016 р.

Разом з тим, незважаючи на відсутність уваги та матеріальної підтримки з боку батька, відповідач надавав йому допомогу: купляв за рецептом лікаря медичні препарати, оплачував витрати на проведення операції по протезуванню правого кульшового суглоба в госпіталі інвалідів та ветеранів, купляв продукти харчування, тощо. Крім цього, відповідач відмовився на користь позивача від спадкування суми депозитного вкладу.

Крім цього, вважає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів за останні три роки в розмірі 72000 грн., оскільки позивачем не представлено належних доказів того, що відповідач ухилявся від утримання позивача та що позивач вживав заходів для отримання таких.

Враховуючи вищенаведене, відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів у розмірі 300 грн. щомісячно, а в задоволення решти позовних вимог просив відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі ст.203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Відповідно до ст.204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Згідно зі ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

При цьому, як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.21 Постанови від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК).

Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження позивач є батьком відповідача (а.с.6), є власником квартири №6 за адресою: м.Львів, вул. Ніжинська, 14, зареєстрований та проживає у ній (а.с.3).

ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, що підтверджується копією довідки (а.с.4).

Як вбачається з копії довідки Головного управління ПФ від 11 травня 2016 року №1770 (а.с.8) середній розмір пенсії, отриманої позивачем за період з грудня 2015 року по травень 2016 року, становить 1681 грн. 07 коп.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів, позивач посилається на ту обставину, що вказаний розмір пенсії не забезпечує останньому належний рівень життя, оскільки лише витрати на оплату житлово-комунальних послуг становлять 944 грн. 05 коп. на місяць.

Разом з тим, як вбачається з представленої позивачем копії повідомлення на оплату житлово-комунальних послуг за березень 2016 року (а.с.10), нараховані до сплати 944 грн. 05 коп. включають у себе не лише оплату послуг, наданих за вказаний місяць, а й 403,09 грн. плати за утримання будинку та 518,48 грн. плати за холодну воду, які є нарахованим боргом за попередні періоди, а суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача в цій частині.

Судом беруться до уваги і посилання відповідача на те, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

А тому враховуючи те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність в розрахунку на місяць у розмірі з 1 вересня - 1074 гривні, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень, суд приходить до висновку, що пенсія у середньомісячному розмірі 1681 грн. 07 коп., яку отримує позивач, повинна повністю покривати його видатки на продукти харчування, непродовольчі товари та набори послуг, що є необхідними для забезпечення нормального функціонування організму людини, і збереження здоровя, задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак всупереч вищевказаним вимогам позивач не представив суду доказів того, що його витрати щомісяця перевищують розмір пенсії, яку він отримує, на 2000 грн., що свідчило б про потребу у матеріальній допомозі, відповідно до вимог ст.202 СК України покладало б на відповідача обовязок утримувати батька та давало суду підстави для задоволення вказаних позовним вимог.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вищенаведене, оскільки судом не встановлено підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно, разом з тим, беручи до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову 03.06.2016 року та до смерті позивача.

Разом з тим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 72000 грн. аліментів за минулі три роки, оскільки Глава 17 СК України не передбачає можливості стягнення з повнолітніх дочки, сина аліментів на утримання батьків за минулий час.

Задовольняючи частково позовні вимоги, у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий у розмірі 551 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 174, 212-214 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти в розмірі 300 грн. (триста гривень) щомісячно, починаючи з дня подачі позову 03.06.2016 року та до смерті позивача.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми аліментів за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Р.Я.Головатий