У Х В А Л А

28 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Охрімчук Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 вересня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію частки у спільному сумісному майні в розмірі 6 тис. 323 грн 33 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд Київської області 10 грудня 2015 року скасував рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 вересня 2015 року та ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_6 задовольнив частково, стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію частки у спільному сумісному майні в розмірі 57 тис. 332 грн 61 коп., в іншій частині позову відмовив, вирішив питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилено, рішення Апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2015 року залишено без змін.

У жовтні 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 60-69 Сімейного кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року та постанову Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року (справа № 6-486цс16).

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову. При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем відчужено автомобіль, який є спільним майном подружжя, без згоди позивача, тому з нього підлягає стягненню компенсація вартості автомобіля, з урахуванням сплачених відповідачем після розірвання шлюбу коштів на погашення кредитної заборгованості, виходячи з вартості автомобіля, яка встановлена на момент розгляду справи.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 квітня 2015 року на підставі статті 338 ЦПК України скасував ухвалу суду апеляційної інстанції і передав справу на новий розгляд, оскільки судом порушено норми процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме суд не з'ясував вартість автомобіля на час вирішення спору та, відповідно, розмір частки позивача у грошовому виразі, при вирішенні спору не врахував, що витрати одного з подружжя за рахунок власних коштів на погашення їх спільного боргу враховуються при поділі майна та визначенні розміру компенсації за належну одному з подружжя частку в такому майні.

У судовому рішенні, наданому заявником на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року (справа № 6-486цс16) викладено правовий висновок в якому зазначено, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Також при поділі майна враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Порівняння змісту наданої постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя за заявою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук