Справа № 177/2350/15-ц
Провадження № 2/177/149/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 травня 2016 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Приміч Г. І.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_8, треті особи - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який уточнила та в обґрунтування якого вказала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1, в якому зареєстрований її батько ОСОБА_12, який фактично на проживає за вказаною адресою з 10.04.2014 року, тобто понад один рік, особистих його речей в житлі не має. В добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку.

Відповідач в порушення вимог ЖК УРСР не приймає участі в утриманні вказаного будинку та не сплачує за житлово-комунальні послуги, нарахування яких здійснюється у зв'язку з реєстрацію його за даною адресою. За період проживання в будинку відповідач систематично руйнував та псував житловий будинок, використовував його не за призначенням, а також систематично порушував правила співжиття, що унеможливлювало для інших проживання в даному будинку.

Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача та його фактична відсутність за вказаною адресою порушує її права та просить визнати ОСОБА_8 таким, шо втратив права користування житловим будинку АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Пояснили, що відповідач, який є батьком позивача, з 10.04.2014 року фактично не мешкає в будинку належному позивачу, не приймає участі в його утриманні та ремонті, фактично руйнує житлове приміщення та систематично порушує правила співжиття, в зв'язку з чим всі зареєстровані в ньому особи змушені були покинути домоволодіння. На даний час без поважних причин не проживає в ньому, співмешкає з жінкою - ОСОБА_4, яка проживає в АДРЕСА_3. Регулярно проникає до будинку через вікно, виносить з нього речі та продає їх. Добровільно знятися з реєстрації не бажає, вказуючи, що будинок належить йому, хоча позивач є законним власником вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу. Сумісне проживання з відповідачем не можливе, оскільки він лається, оскорбляє рідних, застосовує до них фізичне насильство. Просили визнати відповідача визнати особою, що втратила право користуванням вказаним житлом на підставі ст.. 405 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_12 в судовому засіданні проти позову заперечував, суду пояснив, що він мешкає за місцем своєї реєстрації в будинку АДРЕСА_1. Вважає вказаний будинок своєю власністю, оскільки фактично будинок вони будували разом з дружиною ОСОБА_5, яка обманним шляхом подарувала його їхній дочці ОСОБА_1 Він обробляє город на території домоволодіння, доглядає за будинком. Іншого житла не має, підтримує стосунки з ОСОБА_4, часто буває в неї вдома, допомагає їй по господарству, однак постійно в неї не мешкає.

Представник відповідача ОСОБА_4 також проти задоволення позову заперечувала, вказуючи, що позов є необґрунтованим, оскільки, відповідач фактично проживає за місцем своєї реєстрації, доглядає за будинком, їй допомагає по господарству.

Треті особа ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 проти задоволення позову кожен окремо не заперечували, ОСОБА_9 суду пояснила, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким вони проживали до 2014 року в спірному будинку. Будинок був виділений їй, на даний час власником будинку є їхня донька ОСОБА_1 В 2014 році стосунки з чоловіком погіршилися, у нього зав'язалися відносини з іншою жінкою, він почав виносити речі з будинку. При цьому чоловік оскорбляв її, почав застосовувати фізичне насильство, а тому через страх за своє життя вимушена була виїхати з будинку. Відповідач руйнує житло, повибивав вікна та скло в дверях, розкрадає наявне в ньому майно. ОСОБА_11, який був присутній в судовому засіданні 06.04.2016 року (а.с.83), також підтвердив, що відповідач, який є його вітчимом, руйнує та псує житло, розкрадає речі, які зберігаються там, постійно влаштовує сварки та скандали, в зв'язку з чим спільне проживання з ним є неможливим. Фактично відповідач не проживає в будинку 1 рік та 3 місяці. ОСОБА_10 також суду пояснив, що житло знаходиться в загрозливому стані, оскільки відповідач псує його, виносить речі, не доглядає за ним. Фактично відповідач мешкає в іншому будинку з ОСОБА_4

Представники третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби правом на участь в судовому засіданні не скористалися, надали суду заяву, в якій просили судовий розгляд провести за їх відсутності, згідно норм чинного законодавства (а.с. 28).

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування своїх вимог, та відповідачем в заперечення позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних законних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом, позивачу по справі ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 18.06.1996 року, на праві приватної власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-9, 37).

У вказаному житловому будинку, згідно копії довідки виконкому Златоустівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області №311 від 20.08.2015 року зареєстровані: ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (а.с. 48).

Факт родинних відносин між позивачем та відповідачами підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_14, яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 9,20).

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього кодексу.

Як на підставу своїх вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивач вказує на те, що відповідач більше року не проживає в належному їй домоволодінні. В той же час позивачем не доведений факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік.

Так, згідно довідки виконкому Златоустівсткої сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 25.02.2016 року №130 відповідач ОСОБА_12 зареєстрований та проживає один з квітня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 93).

Факт проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується також характеристикою Златоустівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в якій також зазначено, що відповідач добре вживається з сусідами, спиртним напоями не зловживає (а.с. 35). Відповідач працює в ТОВ «АГ Імпекс»Ю за місцем роботи зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с. 34).

Відповідач регулярно сплачує за комунальні послуги та інші послуги за місцем свого проживання, що підтверджується наявними в нього квитанціями про сплату за водопостачання, електроенергію, вуличне освітлення (а.с. 94-96), що не заперечував і позивач в судовому засіданні.

Не заперечувалось сторонами і те, що відповідач засадив город за вказаною адресою та ним користується.

Суд критично відноситься до обставин викладених в акті від 20.08.2015 року про фактичне непроживання відповідача ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 з 10 квітня 2014 року (а.с. 19), оскільки ці обставини спростовуються дослідженими вище доказами. Крім того, один із підписантів вказаного акту ОСОБА_15, будучи допитаним в судовому засіданні як свідок, пояснював, що не може однозначно стверджувати, що ОСОБА_16 не користується житловим приміщенням, він доглядає будинок, хоча вдень часто перебуває в будинку у ОСОБА_4

Вказані обставини спростовують свідчення позивача та третіх осіб про непроживання відповідача в спірному домоволодінні понад рік.

Позивач та треті особи в ході судового розгляду вказували на систематичного руйнування житлового приміщення відповідачем та порушення правил співжиття. В той же час в силу ст. 11 ЦПК України суд не надає вказаним обставинам правову оцінку, оскільки вони не є підставою позову.

Натомість матеріали справи містять докази про наявність конфліктних стосунків між позивачем, іншими зареєстрованими в будинку особами - членами сім'ї сторін, та відповідачем, про що свідчать численні звернення позивача та ОСОБА_5 до органів внутрішніх справ із заявами відносно ОСОБА_8 (а.с. 81-82), однак відомості про прийняття компетентними органами рішень за вказаними заявами суду не надано.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло… Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Суд з урахуванням наведеного приходить до висновку про недоведеність позову щодо відсутності ОСОБА_8 без поважних причин понад один рік за місцем його реєстрації у спірному житловому приміщенні, а тому відповідач не може бути визнаний таким, що втратив право користування цим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 10, 60, ч.2 ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8, треті особи - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: