Справа № 500/6931/15-ц
Провадження № 2/500/632/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 рокуІзмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Грубіян Л.І.

при секретарі - Матвійчук Н.Ф.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя та визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 18.06.1993 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 29.10.2001 року вони придбали вказане майно за договом купівлі-продажу №8 від 29.10.2001 року, який зареєстровано на Одеській товарній біржі. Після припинення шлюбу домовленості щодо розподілу спільного будинку не досягнуто, у зв'язку з чим, вона вимушена звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Зазначила, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 19.11.2013 року було задоволено позов ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будовами по АДРЕСА_1 дійсним. Звернула увагу, що рішенням апеляційного суду від 10.03.2015 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради про визнання договору купівлі-продажу відмовлено.

Представник відповідачазаперечувала проти задоволення позову. В обгрунтування заперечень пояснила, що грошові кошти на купівлю вказаного будинку було надано ОСОБА_4 батьками. А також зазначила, що вже сплили строки звернення до суду за позовною давністю.

Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

29.10.2001 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будовами по АДРЕСА_1 Одеської області. Договір був зареєстрований на Ізмаїльській товарній біржі.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 19.11.2013 року було задоволено позов ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будовами по АДРЕСА_1 дійсним.

Рішенням апеляційного суду від 10.03.2015 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради про визнання договору купівлі-продажу,- відмовлено, з посиланням на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що житловий будинок придбано ОСОБА_4 під час шлюбу, на не врахував, що відповідно до ст.22 КпШС УРСР майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить їм на праві сумісної власності.

Зазначені обставини встановлені у судових рішеннях, що у відповідності до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання." Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.З ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної власності, передбачено ч.1ст.63,ч1ст.65 СК України.

Як вбачається із матеріалів справи та наданих доказів, то сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 18.06.1993 року. 19.10.2005 року шлюб був розірваний. За період шлюбу був придбаний будинок, кошти за придбання будинку належали їм, тобто були сумісними, проте договір купівлі - продажу був оформлений лише на відповідача. Після розірвання шлюбу позивачка залишилася проживати в будинку, де продовжує проживати по теперішній час, що в судовому засіданні не заперечував представник відповідача, займається благоустроєм будинку. Ремонтними роботами. Протягом всього часу з моменту розірвання шлюбу та по сьогоднішній день відповідач будь-яких дій з приводу розподілу майна не приймав, посилаючись на те, що такої необхідності немає, оскільки будинок йому не потрібний, проте в вересні 2014 року позивачці стало відомо про те, що відповідач звернувся до суду про визнання за ним права власності на житловий будинок, в підтвердження цього свідчить подана позивачкою апеляційна скарга на ухвалене судом рішення та рішення апеляційного суду Одеської області про скасування рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області та ухвалення нового.

Таким чином, про порушення свого права позивачка дізналася лише в 2014 році

Стаття 71 СК України передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Згідно ч.1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином вважаю, що про порушене право позивачка дізналася в 2014 році, відповідно одразу відреагувала шляхом звернення до суду із апеляційною скаргою, а потім до суду - про розподіл майна тому посилання відповідача на пропущений строк позовної давності безпідставні

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність», який діяв на час укладання договору купівлі-продажу спірного будинку, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України N16 від 12.06.98 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу спірного будинку , відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Таким чином, суд робить висновок, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 в період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3, є об'єктом права їх спільної сумісної власності.

Приймаючи до уваги, що спірний будинок придбаний сторонами під час знаходження у шлюбі, договір купівлі-продажу цього будинку недійсним не визнавався, між сторонами відсутній шлюбний договір та будь-яка домовленість про розподіл майна, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 64, 158, 174, 197, 208, 209, 212 - 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1.

Припинити за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Л.І.Грубіян