Справа № 364/800/16-ц
Провадження № 2/364/321/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2016 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря Сіваченко Л. В.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні , в смт. Володарка , справу за позовом

Приватного підприємства " Аграрне"

до ОСОБА_1

про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду в липні 2016 року з названою позовною заявою , в якій посилався на те, що у 15.06.2016 року між Приватним підприємством «Аграрне» та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_3 Оскільки покупець не виконав умови договору-купівлі продажу та вважаючи, що даний договір купівлі продажу було укладено внаслідок помилки, просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 15.06.2016 року, що укладений між Приватним підприємством «Аграрне» та ОСОБА_1 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №477 та скасувати його державну реєстрацію.

Представник ПП « Аграрне» в попереднє судове засідання не зявився. На адресу суду надійшла заява, якою просить суд провести попереднє судове без його участі. При цьому зазначив, що підтримує позовну заяву та просить позов задоволити ( а.с. 18).

Відповідач ОСОБА_1 в попереднє судове засідання не зявився . Подав до суду заяву якою просив суд провести попередній розгляд справи за його відсутності. Одночасно зазначив , що вимоги позивача визнає у повному обсязі ( а.с. 149- 151).

Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі , чи у разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України , при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку , встановленому ст. 174 цього кодексу . Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову .

Виходячи з розяснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Окрім того у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Суд, ознайомившись із позовною заявою , взявши до уваги позицію представника позивача, відповідача, який визнав позовні вимоги та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню .

По справі встановлено , що 15.06.2016 року між Приватним підприємством «Аграрне» та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_3 ( а.с.4-5).

Згідно п. 1.1. Договору Продавець передав, а покупець прийняв у власність та сплатив обумовлену грошову суму за належне продавцеві нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі під № 30 розташовані по вул. Центральна в с. Рубченки Володарського району Київської області.

П. 2.1 Договору визначено, що цей продаж згідно домовленості сторін здійснено за 169 060 гривень, які отримані продавцем до підписання договору.

Однак, як встановлено з матеріалів справи згідно довідки ПП « Аграрне» від 15.07.2016 року на рахунки та в касу ПП « Аграрне» жодних грошових коштів від ОСОБА_1 в рахунок оплати за вищевказаним договором не надходило ( а.с.12).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 203 ЦК України, передбачені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так правочин не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин маже вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи недієздатних дітей.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

На підставі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 цього Кодексу.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. З роз'яснень, викладених у п.п.19, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину стаття 229 ЦК , мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Так, договір купівлі продажу укладений 15.06.2016 року між ПП « Аграрне» та ОСОБА_2 з порушенням норм ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, а саме: жодного розрахунку вартості придбаного майна за договором не проводились, а в тексті самого договору зазначено протилежне, що призводить до порушення норми цивільного кодексу щодо змісту договору-купівлі продажу, щодо обовязку покупця провести оплату за договором. Зміст договору купівлі-продажу не відповідає внутрішній волі продавця, оскільки при укладенні відповідного договору на меті було отримання грошових коштів покупця в майбутньому, але за змістом договору випливає, що жодних обовязків стосовно оплати покупець не несе. Фактично після укладення відповідного правочину правові наслідки реально настали лише для продавця, а для покупця в частині, що стосується обовязку оплати грошових коштів - не настали.

Отже вище вказаний договір є таким, що вчинений під впливом помилки.

Стаття 229 ЦК України визначає правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки

1. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

2. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Таким чином, суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 253591 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст.203, 215, 229-233, 655 ЦК України, ст.ст.3, 5, 88, 130, 174, 197, 208, 209, 212 215 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву Приватного підприємства " Аграрне" до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 15.06.2016 року, що укладений між Приватним підприємством «Аграрне» та ОСОБА_1 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №477.

Скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу від 15.06.2016 року, що укладений між Приватним підприємством «Аграрне» та ОСОБА_1 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №477.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г. Л. Моргун