Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 25 вересня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № ВКЛ-4466255, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 млн 400 тис. грн, зі сплатою 25 % річних терміном до 24 вересня 2017 року. Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язався повернути наданий йому кредит, сплатити відсотки за користування ним та в разі прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати відсотків сплачувати пеню із розрахунку 3 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Позивач вказував, що відповідач взяті не себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 927 698 грн 98 коп., з яких: тіло кредиту складає 8 449 800 грн, відсотки - 1 914 826 грн 63 коп. та пеня в розмірі 8 563 072 грн 35 коп.

На підставі вищевказаного та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 31 802 444 грн 28 коп.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 570 816 грн 32 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 25 вересня 2012 року між ТОВ КБ «Дельта Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ВКЛ-4466255, згідно з умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах строковості, повернення, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 3 400 000 грн, зі сплатою 25 % річних терміном до 24 вересня 2017 року.

Також установлено, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 31 802 444 грн 28 коп., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту - 8 449 800 грн, суми заборгованості за відсотками - 2 835 508 грн 16 коп. та пені - 20 517 136 грн 12 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, зменшивши суму пені в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що відповідач не вказав, в чому полягає неправильність розрахунку, наданого банком, та не надав альтернативного розрахунку.

Проте з таким висновками судів погодитись не можна.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись до суду з позовом, банк надав суду розрахунок, згідно з яким заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 25 вересня 2012 року становить 31 802 444 грн 28 коп. та складається з суми заборгованості за тілом кредиту - 8 449 800 грн, суми заборгованості за відсотками - 2 835 508 грн 16 коп. та пені - 20 517 136 грн 12 коп.

Установлено, що ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, представник ПАТ «Дельта Банк» участі не брав.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 57-59, 212-214, 315 ЦПК України при ухваленні рішення суду щодо грошових зобов'язань суди зобов'язані наводити докази розміру заборгованості, а при стягненні коштів за користування грошима, неустойки - повинні зазначити, за який саме період нараховані відсотки, за який період здійснена прострочка виконання зобов'язання.

Ухвалюючи рішення, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, фактично погодились із розрахунком, наданим позивачем, проте взагалі не дослідили цей розрахунок, не вказали, за який період обчислено відсотки та пеня. При цьому, перш ніж зменшувати розмір пені (ч. 3 ст. 551 ЦК України), суд мав неустойку вірно визначити, вказати за яке порушення нарахована пеня.

У порушення вимог ст. ст. 214, 315 ЦПК України суди наведеного вище не зробили, не перевірили доводів відповідача про невірний розрахунок заборгованості; не дослідили первинні документи.

Отже, висновки судів основані на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана