Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що є батьком ОСОБА_5, на утримання якої він сплачував аліменти до досягнення нею повноліття, а згодом і на період її навчання.

Зазначав, що 20 квітня 2015 року йому було встановлено другу групу інвалідності, у зв'язку з чим йому виплачується допомога у розмірі 949 грн, якої недостатньо для його лікування та проживання.

Посилаючись на вказані обставини, та на підставі ст. 202 СК України, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 аліменти на свою користь у розмірі 500 грн щомісячно до 01 травня 2016 року.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі по 250 грн щомісячно.

Стягнення аліментів розпочато з часу звернення позивача до суду, тобто з 09 листопада 2015 року і до 01 травня 2016 року. В частині стягнення аліментів за один місяць у сумі 250 грн допущено негайне виконання, в іншій частині зазначено, що рішення підлягає виконанню після набрання ним законної сили.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 квітня 2016 року, залишити в силі рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 березня 2016 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_4 не позбавлений батьківських прав, є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги та постійного догляду у зв'язку зі станом здоров'я та відсутністю інших доходів, крім державної допомоги, як інваліду загального захворювання ІІ групи, а тому на підставі ст. 202 СК України має право на утримання від працездатної доньки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що обов'язок повнолітніх сина, дочки утримувати своїх непрацездатних батьків не є абсолютним, а тому враховуючи ухилення ОСОБА_4 від покладених на нього обов'язків по утриманню своєї доньки, а також те, що ОСОБА_4 не позбавлений можливості працювати, на підставі ст. 204 СК України, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 949655, ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, інвалідність встановлена до 01 травня 2016 року, з висновком про умови праці: працепристосування.

Відповідно до довідки Корсунь-Шевченківської ЦРЛ ОСОБА_4 з грудня 2014 року по жовтень 2015 року переніс чотири інсульти, у зв'язку з чим чотири рази проходив курс стаціонарного лікування та потребує систематичного амбулаторного лікування. Крім того, у зв'язку з хворобою ОСОБА_4 потребує щорічно, двічі на рік, проходження стаціонарного курсу лікування.

Згідно з довідкою про отримання (неотримання) допомоги,

ОСОБА_4 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» з 20 квітня 2015 року по

30 квітня 2016 року останньому призначено допомогу, як інваліду загального захворювання ІІ групи, в розмірі 949 грн.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України, вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 березня 1997 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини встановленого офіційного мінімуму, починаючи з 03 березня 1997 року до повноліття дітей.

Судами встановлено, що у ОСОБА_4 була наявна заборгованість зі сплати указаних аліментів на протязі всього часу їх стягнення.

02 листопада 2012 року ОСОБА_4 попереджався державним виконавцем про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України.

Згідно з ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2014 року розмір заборгованості по аліментам, які стягувались з

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8, складав 7 519 грн 03 коп.

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 у період виникнення зазначеної заборгованості займався підприємницькою діяльністю, як суб'єкт підприємницької діяльності, та отримував відповідний дохід, який дозволяв сплачувати вчасно та в повному обсязі аліменти на утримання доньки.

Відповідно до ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільненні судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав вважати, що ОСОБА_4 ухилявся від виконання покладених на нього обов'язків з утримання своєї доньки - ОСОБА_5 При цьому враховуючи, що ОСОБА_4 не позбавлений можливості працювати та з урахуванням положень ст. 204 СК України, суд апеляційної інстанції законно та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_4 із висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Докази і обставини на які посилається ОСОБА_4 були предметом розгляду судом апеляційної інстанції та при їх дослідженні і встановленні судом дотримано норми матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О.Писана