Справа № 201/3919/16-ц
Провадження № 2/201/1544/2016р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Ткаченко Н.В.

при секретарі Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профнастил» про поновлення на роботі, витребуванні трудової книжки та копії наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2016р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1, в якій позивачка просила суд поновити її на роботі на посаду головного бухгалтера ТОВ «Профнастил», витребувати трудову книжку та копію наказу про звільнення, стягнути на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6 426грн. 26коп. (а.с. № 2 4).

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 29.02.2016р. - а.с.№ 7) в позовній заяві та представник ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 29.02.2016р. - а.с. № 7) в судовому засіданні посилалися на те, що позивачка працювала головним бухгалтером ТОВ «Профнастил» з 01.12.2014р. 24.02.2016р. позивачка була звільнена з займаною посади через конфлікт, який виник між нею та директором ТОВ «Профнастил», який звинуватив позивачку у проведенні незаконних бухгалтерських операцій, та викраденні грошових коштів у розмірі 300 000грн. Проте, з боку позивачки ніяких незаконних дій вона не вчиняла та не мала мети заволодіти коштами, про що і повідомила працедавця. Копію наказу про звільнення від 23.02.2016р. позивачці вручено не було, трудову книжку також не повернули та не здійснили повного розрахунку по заробітній платі. Оскільки позивачка була звільнена без законної підстави 24.02.2016р. та перебувала у вимушеному прогулі, то прогул має бути компенсований їй відповідачем разом із нарахованою, але не виплаченою заробітною платою. Враховуючи той факт, що позивачка була незаконно звільнена з займаної посади, розрахунок з нею не відбувся та трудова книжка не видана їй, то представники позивачки просили поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді головного бухгалтера ТОВ «Профнастил», стягнути заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6 426грн.26коп., а також витребувати у відповідача копію трудової книжки.

Представник відповідача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності № 14 від 11.04.2016р. - а.с. № 41) в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі. При цьому посилався на те, що ТОВ «Профнастил» 23.02.2016р. ОСОБА_1 було подано заяву про звільнення з посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, в якій вона просила звільнити її з 23.02.2016р. На підставі саме цієї заяви, ТОВ «Профнастил» в особі директора ОСОБА_5 погодив звільнення ОСОБА_1 та видав наказ № 23/02-1 від 23.02.2016р. відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. З цим наказом ОСОБА_1 було ознайомлено 23.02.2016р., про що свідчить її власноручний підпис на наказі. 23.02.2016р. з позивачкою було проведено остаточний розрахунок, з яким вона була ознайомлена і претензій до якого не мала, про що також свідчить її власноручний підпис. Грошові кошти в розмірі 10 941грн.29коп. були зараховані їй на банківську картку позивачки, що підтверджується виписками та відомостями про нарахування коштів. ОСОБА_1 у день звільнення була видана довідка про доходи. Крім вищезазначеного, 23.02.2016р. до трудової книжки позивачки було внесено відповідний запис про звільнення, а сама трудова книжка була передана останній, яка відмовилась розписуватись у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, за отримання трудової книжки, про що був складений відповідний акт. Факт отримання позивачкою трудової книжки підтверджується позовною заявою позивачки, яка містить у першому абзаці позову посилання на запис в її трудовій книжці із зазначення номеру наказу про прийняття її на роботу та його дати. Враховуючи те, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставно заявленими, представник відповідача просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка ОСОБА_6, вважає за можливе в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 5 - 1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п. 1 ч. ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що 23.02.2016р. ОСОБА_1 було подано на імя директора ТОВ «Профнастил» ОСОБА_5 заяву про звільнення її з посади головного бухгалтера товариства за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 23.02.2016р. (а.с. № 25).

Наказом директора ТОВ «Профнастил» ОСОБА_5 № 23/02-1 від 23.02.2016р. позивачку було звільнено з посади головного бухгалтера, за угодою сторін п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 23.02.2016р. (а.с.№ 24).

З даним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 23.02.2016р., про що свідчить її власноручний підпис на наказі (а.с. № 24) та даної обставини в ході судового розгляду справи представник позивачки не заперечувала.

23.02.2016р. позивачці було надано остаточний розрахунок, з яким вона була ознайомлена та претензій до якого не мала, що також підтверджується її підписом на розрахунку (а.с.№ 23).

Згідно вищевказаного розрахунку ОСОБА_1 було нарахована до видачі сума 10 941грн. 29коп., яка складається з заробітної плати за 17 відпрацьованих робочих днів в розмірі 5 666грн.67коп. та компенсація за невикористану відпустку в сумі 7 924грн.99коп. Також, з заробітної плати було відраховано суму податку на доходи фізичних осіб та військовий збір у загальному розмірі 2 650грн.37коп. Грошові кошти були перераховані позивачці на банківську карту, що підтверджується виписками та відомостями про нарахування коштів (а.с. № 23, 26 31).

Відповідно до акту, складеного 23.02.2016р. директором ТОВ «Профнастил», в присутності начальників підрозділів ТОВ «Профнастил» ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також менеджера в оптовій торгівлі ТОВ «Профнастил» ОСОБА_9 головний бухгалтер ОСОБА_1, під час звільнення та отримання трудової книжки 23.02.2016р., після отримання трудової книжки, відмовилась розписуватись у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них за отримання нею трудової книжки (а.с. № 32).

Обґрунтовуючи свою правову позицію відносно того, що всі дії ОСОБА_1 при звільненні її з роботи з підприємства відповідача були вчиненні останньою під впливом погроз та тиску з боку керівництва ТОВ «Профнастил», представником позивача в судовому засіданні було заявлено клопотання про допит свідка та надано суду договір позики грошових коштів на суму 300 000 грн.(а.с. № 36-37, 52)..

Так, відповідно до п. 1.1 наданого стороною позивачки договору позики грошових коштів, укладеного 23.02.2016р. між ОСОБА_5 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник), посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за № 1969, діючи без будь-якого на них тиску та примусу, позикодавець надав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 300 000грн. строком до 23.07.2016р. включно, з можливим достроковим погашенням боргу (а.с. № 52).

21.04.2016р. в судовому засіданні була допитана у якості свідка ОСОБА_6, яка пояснила суду, що вона працювала на підприємстві ТОВ «Профнастил» підлеглою позивачки та звільнилась 23.02.2016р. за власним бажанням. Свідок підтвердила той факт, що між позивачкою та керівництвом підприємства дійсно існувала конфліктна ситуація, в результаті якої ОСОБА_1 була змушена написати заяву про звільнення із займаної посади. Зі слів свідка, у видачі трудової книжки позивачці співробітниками відповідача було відмовлено (а.с. № 56 57).

Крім того, представником позивачки було надано суду заяву (повідомлення) ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, зокрема, керівником та співробітниками товариства, передбаченого ч. 2 ст. 189 та ч. 2 ст. 355 КК України від 29.02.2016р. (а.с. № 50 51).

Як пояснив у судовому засіданні представник позивачки дана заява (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 29.02.2016р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесена не була.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Згідно ст. 212 ЦПК України за загальними приписами оцінювання доказів, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідження наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, у відповідності до норм чинного законодавства, при затримці видачі трудової книжки з вини роботодавця працівник має право звернутися до суду. При винесенні судом рішення на користь працівника йому виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність порушень в діях відповідача вимог статті 47 КЗпП України щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу видати працівникові належно оформлену трудову книжку, судом були проаналізовані надані сторонами докази, які за своєю суттю протирічать один одному.

Так, допитаний в судовому засіданні, за клопотанням сторони позивачки, свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що у видачі трудової книжки позивачці співробітниками відповідача було відмовлено.

Представником відповідача, в свою чергу, було надано суду акт від 23.02.2016р., складений керівником та трьома співробітниками ТОВ «Профнастил», відповідно до якого позивачка, після отримання трудової книжки відмовилась розписуватись у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, яка ведеться у ТОВ «Профнастил», за отримання нею трудової книжки.

Приймаючи до уваги той факт, що в позовній заяві, що надійшла до суду 17.03.2016р., представник ОСОБА_1 посилається на запис в трудовій книжці позивачки про прийняття її на роботу із зазначенням номеру наказу та дати його прийняття, що в свою чергу свідчить про те, що під час підготовки позовної заяви представник користувався саме трудовою книжкою (оскільки під час судового засідання представник позивачки не змогла спростувати заперечень представника відповідача стосовно того, яким чином їй стало відомо про запис у трудової книжки про прийняття її на роботу на номер такого наказу), то посилання представника позивачки стосовно того, що трудова книжка не була видана позивачці, суд оцінює критично. Крім того, належних та допустимих доказів того, що позивачка не отримувала трудової книжки (акту про неотримання трудової книжки тощо) суду не надано.

Пояснення свідка ОСОБА_6 суд оцінює критично, по-перше, з огляду на те, що вона працювала у підпорядкуванні у позивачки, саме вона, як головний бухгалтер приймала рішення про її прийняття на роботу за результатами резюме, по-друге, свідок ОСОБА_6 була також у цей день звільнена з роботи разом з головним бухгалтером, тому не може бути обєктивною у цій справі, втретє, з огляду на те, що іншими доказами твердження свідка не підтверджуються.

Напроти, твердження представника відповідача про отримання позивачкою трудової книжки разом із наказом про звільнення після написання ОСОБА_1 заяви про звільнення, підтверджуються актом від 23.02.2016р. та тим, що по тексту свого позову позивачка посилається на запис у трудовій книжці про її працевлаштування та номер наказу.

Ці обставини також узгоджуються з заявою від 23.02.2016р., написаною власноруч ОСОБА_1 про звільнення її за угодою сторін п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 23.02.2016р., існування якої ні позивачка ні її представник під сумнів не ставили (а.с.№ 25).

Посилання представника позивачки на звернення до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, зокрема, керівником та співробітниками товариства по відношенню до неї, не може бути прийняте судом до уваги, зважаючи на закріплену статтею 62 Конституції України презумпцію невинуватості. Крім того, сам представник позивачки в судовому засіданні повідомила суду, що заява до Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 21.04.2016р. так і не була внесена (а.с. № 50-51)..

Щодо укладеного між позивачем та директором ТОВ «Профнастил» договору позики грошових коштів, суд не може вважати його належним доказом протиправної поведінки відповідача при звільненні позивачки з займаної посади, з урахуванням того, що даний договір в судовому порядку недійсним не визнавався та на сьогоднішній день провадження по цивільній справі, що зареєстрована в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 (третя особа приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_10А.) про визнання договору позики недійсним, навіть не відкрито (а.с. № 53-55).

Отже, враховуючи, що позивачкою та її представниками не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактів, викладених у позовній заяві, тоді як стороною відповідача було надано докази того, що звільнення позивачки відбулося за її власною заявою про звільнення за угодою сторін п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, всі належні їй виплати були проведені в день її звільнення, трудову книжку вона отримала в день звільнення, між тим відмовилася від підпису про її отримання, то суд вважає за можливе в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ „Профнастил про поновлення на роботі, витребуванні трудової книжки та копії наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити в повному обсязі.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору та в задоволені позовних вимог їй було відмовлено, суд вважає за можливе віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 5-1, 21, 36, 47, 116, 232-233 КЗпП України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Профнастил про поновлення на роботі, витребуванні трудової книжки та копії наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Ткаченко Н.В.