22-ц/775/655/2016(м)
Головуючий У 1 інстанції Васильченко О.Г.
Категорія 33 Доповідач Ткаченко Т.Б.
УХВАЛА

Іменем України

23 серпня 2016 року м.Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.

суддів - Лісового О.О, Мальцевої Є.Є.

секретар - Брежнєв Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Донецької області, головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів, збільшив свої вимоги під час розгляду справи судом, просила стягнути на її користь за рахунок коштів державного бюджету у відшкодування майнової шкоди 8547 грн. 60 коп., яка складається: з витрат понесених за надання юридичної допомоги у кримінальній справі за її обвинуваченням у сумі 8500 грн., з поштових витрат на пересилання даної позовної заяви з доданими до неї матеріалами до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з міста Волноваха у розмірі 25 грн. 88 коп., з поштових витрат на пересилання даної позовної заяви з доданими до неї матеріалами із м. Дніпропетровська до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у розмірі сумі 21 грн. 72 коп., та у відшкодування моральної шкоди - 391 350 грн.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 10 квітня 2008 року в.о. прокурора Кіровського району м. Донецька за результатом перевірки вимог виконання нею законодавства про працю у ПП «Візантія» від 24 березня 2008 року, яка фактично не проводилась, у відношенні неї була порушена кримінальна справа за ч.1 ст.172 КК України. 22 травня 2008 року, згідно постанови слідчого прокуратури Кіровського району м. Донецька, вона була притягнута у якості звинуваченої за ч.1 ст. 172 КК України, а постановами заступника Прокурора Кіровського району м. Донецька від 19 травня 2009 року та від 19 червня 2009 року обвинувачення у відношенні неї було змінено за ч.1 ст. 172 КК України.

Вироком Кіровського районного суду м. Донецька від 13 липня 2009 року вона була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. у дохід держави, який скасовано ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 вересня 2009 року з направленням справи на новий судовий розгляд.

16 грудня 2010 року постановою заступника прокурора Кіровського району м. Донецька обвинувачення відносно неї було змінено за ч.1 ст. 172 КК України.

Вироком Кіровського районного суду м. Донецька від 29 червня 2011 року вона була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення права займатися діяльністю, пов'язаною з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 2 роки, який скасовано ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 31 серпня 2012 року з направленням справи прокурору для проведення досудового розслідування.

01 листопада 2012 року, згідно постанови слідчого прокуратури Кіровського району м. Донецька, вона була притягнута у якості звинуваченої за ч.1 ст.172 КК України та 14 листопада 2012 року був складений обвинувальний висновок.

Постановою Кіровського районного суду м. Донецька від 13 грудня 2013 року, кримінальна справа за її звинуваченням була направлена прокурору Кіровського району м. Донецька для організації додаткового розслідування, яка скасована ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 лютого 2013 року з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Кіровського районного суду м. Донецька 18 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2013 року, кримінальна справа за її обвинуваченням була направлена прокурору Кіровського району м. Донецька для організації додаткового розслідування.

07 червня 2013 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0002195, на підставі матеріалів кримінальної справи № 05-38854 за ознаками злочину, що передбачені ч.1 ст.172 КК України, а 13 червня 2014 року, старшим слідчим СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області була винесена постанова, якою кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002195 від 07 червня 2013 року, було закрите у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Посилаючись на зазначені обставини, а саме, що кримінальне провадження за її підозрою було закрите у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення, вважає, що усі процесуальні дії, здійснені у даному кримінальному провадженні є незаконними, вона має право на відшкодування шкоди, завданої незаконним діями органів дізнання, досудового слідства і суду.

Через те, що вона знаходилась під слідством і судом з квітня 2008 року по червень 2014 року, відповідно до норм матеріального права, вона має право на отримання компенсації в розмірі мінімальної заробітної плати за 75 місяців, діючої на час розгляду справи, що становить 91350 грн.

Крім того, та обставина, що вона 6 років знаходилась під слідством та судом за злочин, який не скоювала, спричинила їй важку моральну травму, через це був порушений її життєвий уклад, погіршилися її стосунки зі знайомими, близькими родичами. Через незаконне кримінальне переслідування її органами дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду у 2008 році, тяжко захворіла психічним захворюванням її мати, оскільки хвилювалась за неї, а також через те, що працівники міліції неодноразово з'являлись до них до дому та залякували мати, що її посадять до в'язниці. Через це психічне захворювання мати стала інвалідом 1-ї групи, а пізніше ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Моральну шкоду, заподіяну їй зазначеними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, оцінює в 300 000 грн.

Загальний розмір заподіяної їй моральної шкоди становить 391 350 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 червня 13 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Донецької області, Головного управління Національної поліції у Донецькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 107 445 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 червня 2016 року провадження у справі в частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з наданням ОСОБА_2 юридичної допомоги у розмірі 8500 грн. закрито.

З ухвалою суду про закриття провадження у справі в частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з наданням ОСОБА_2 юридичної допомоги у розмірі 8500 грн. не погодилась позивач, посилаючись в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду , як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу за позовом ОСОБА_2 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема зазначає, що суд дійшов висновку про те, що позивач має право на відшкодування матеріальної шкоди, однак послався на формальні обставини, щоб відмовити у задоволенні позовниих вимог.

Не звернуто увагу судом на те, що при закритті кримінальної справи за її звинуваченням слідчим їй не роз'яснено порядок поновлення її порушених прав і відшкодування іншої шкоди, що свідчить про те, що слідчий не міг встановити розмір відшкодованої шкоди.

Крім того, суд закрив провадження в частині її позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 8525 грн. 88 коп., а не 8500 грн., як помилково зазначив суд, не роз'яснив до якого саме суду вона має право звернутися з позовом.

Суд дійшов неправильного висновку, що зазначені нею вимоги відносяться до органу досудового слідства.

Про час і місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином ( т.1 а.с. 239, 242 - 245).

У письмовій заяві позивача ОСОБА_2 просить справу розглянути за її відсутності (т.2 а.с.7).

Від головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника (т.2 а.с.9) .

Заслухавши доповідь судді, заперечення представника прокуратури Донецької області Русланової Г.М., яка просила апеляційну скаргу позивача відхилити, ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою в.о. прокурора Кіровського району м. Донецька від 10 квітня 2008 року відносно ОСОБА_2 порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, розслідування якої проводилося прокуратурою Кіровського району м. Донецька ( т.1 а.с.14).

22 травня 2008 року ОСОБА_2 притягнуто в якості обвинуваченого у даній кримінальній справі, та пред'явлено їй обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ст. 172 ч.1 КК України (т.1 а.с.15 - 16).

31 травня 2008 року в.о. прокурора Кіровського району м. Донецька затверджено обвинувальний акт у кримінальній справі № 05 - 38854 за обвинуваченням ОСОБА_2 в скоєнні злочину, передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України ( т.1 а.с.17 - 25).

Постановами заступника прокурора Кіровського району м. Донецька від 19 травня 2009 року та від 19 червня 2009 року обвинувачення у відношенні ОСОБА_2 було змінено за ч.1 ст. 172 КК України ( т.1 а.с.28 - 34).

Вироком Кіровського районного суду м. Донецька від 13 липня 2009 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. 172 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 850 грн. Запобіжний захід засудженій ОСОБА_2 до набрання чинності вироку залишено без змін - підписка про невиїзд з постійного місця проживання ( т.1 а.с.35 - 41).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 вересня 2009 року вирок Кіровського районного суду міста Донецька від 13 липня 2009 року щодо ОСОБА_2 скасовано, справу передано на новий судовий розгляд в той же суд ( т. а.с. 42 - 51).

Постановою заступника прокурора Кіровського району міста Донецьк від 16 грудня 2010 року обвинувачення у відношенні ОСОБА_2 змінено за ч.1 ст. 172 КК України ( т.1 а.с. 52 - 55).

Вироком Кіровського районного суду міста Донецьк від 29 червня 2011 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України та призначено їй покарання у вигляді позбавлення права займатися діяльністю, пов'язаною з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на підприємствах, установах, організацій усіх форм власності строком на 2 роки. На підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_2 від покарання, призначеного за ч.1 ст.172 КК України у зв'язку зі закінченням строків давності залучення до кримінальної відповідальності. Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком чинності залишено підписку про невиїзд ( т.1 а.с.56 - 62).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 31 серпня 2012 року вирок Кіровського районного суду міста Донецьк від 29 червня 2011 року щодо ОСОБА_2 скасовано, кримінальна справа направлена прокурору для проведення додаткового розслідування ( т.1 а.с. 63 - 69).

01 листопада 2012 року постановою слідчого прокуратури Кіровського району м. Донецька ОСОБА_2 була притягнута у якості звинуваченої за ч.1 ст.172 КК України ( т. 1а.с.70- 72).

14 листопада 2012 року в.о. прокурора Кіровського району м. Донецька затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 05-38854 за обвинуваченням ОСОБА_2 в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України ( т.1 а.с.73 - 84).

Постановою Кіровського районного суду м. Донецька від 13 грудня 2012 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 по ст..172 ч.1 КК України направлено прокурору Кіровського району м. Донецька для організації додаткового розслідування. Запобіжний захід залишено підписку про невиїзд ( т.1 а.с.85 -88) .

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 лютого 2013 року постанову Кіровського районного суду м. Донецьк від 13 грудня 2012 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 172 КК України скасовано, справу передано на новий судовий розгляд в суд першої інстанції зі стадії попереднього розгляду ( т.1 а.с.89 - 92).

Постановою Кіровського районного суду м. Донецька від 18 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2016 року, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 за ст. 172 ч. 1 КК України направлено прокурору Кіровського району м. Донецька для організації додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 залишено підписку про невиїзд ( т.1 а.с.93 - 97).

Постановою старшого слідчого СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області від 13 червня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002195 від 07 червня 2013 року, закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України (встановлено відсутність події кримінального порушення). Відомості про прийняте рішення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.1 а.с.98 -100).

Закриваючи провадження у справі в частині вимог про відшкодування майнової шкоди пов'язаної з наданням юридичної допомоги під час досудового слідства в розмірі 8500 грн., суд першої інстанції виходив з того, що згідно положенням ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові зазначеними в законі органами. При цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами внаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду.

Ураховуючи закриття кримінального провадження органом досудового розслідування, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування ОСОБА_2 матеріальної шкоди має визначатися таким органом. При цьому суду не надано підтвердження тому, що ОСОБА_2 зверталась до СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області з заявою про відшкодування шкоди, постанова з цього приводу не виносилась.

З таким висновком суду колегія суддів не може не погодитися враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, підписки про невиїзд, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР зі змінами та доповненнями (далі Закон України № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій,що обмежують права громадян; 2)незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3)незаконного проведення оперативно-розшукових заходів,передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову

діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно ст. 2 Закону України № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Згідно ст. 3 Закону України № 266/94-ВР наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Частинами першою та другою статті 12 Закону України № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно ст. 7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення) відповідно до ст.3 Закону відшкодуванню громадянинові підлягають: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Частиною 3 пункту 10 Положення передбачено що відповідно до п. 4 ст.3 Закону громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

За пунктами 6, 11, 12 Положення, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю події кримінального порушення слідчий зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди. А саме, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 (суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги) ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; 3) при скасуванні постанови районного (міського) суду(судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. При цьому визначення розміру шкоди, внаслідок сплати особою за надання юридичної допомоги, віднесено до компетенції цих органів, а не суду.

У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглянув справу, виносить передбачену частиною 1 ст.12 Закону постанову (ухвалу).

Згідно з частиною 2 ст.12 Закону в разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин може оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У даній справі, позивач просить відшкодувати шкоду, а саме витрати понесені на оптату наданої їй юридичної допомоги по кримінальній справі.

Ураховуючи закриття кримінального провадження органом досудового розслідування, розмір відшкодування ОСОБА_2 майнової шкоди, пов'язаної з витратами за надання юридичної допомоги по кримінальній справі, має визначатися таким органом.

Доводи апеляційної скарги щодо не роз'яснення слідчим порядку поновлення її порушених прав і відшкодування іншої шкоди, що свідчить про те, що слідчий, не міг встановити розмір відшкодованої шкоди, являються необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не зверталась до органу, який проводив досудове розслідування з заявою про відшкодування шкоди і постанова з цього приводу не виносилась.

За п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Встановивши, що визначення розміру сум, виплачених на користь установи (адвоката), яка надавала юридичну допомогу, унаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду віднесено до компетенції цих органів, а не суду, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що справа в частині вимог про і відшкодування витрат за надання юридичної допомоги по кримінальній справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та підлягає закриттю в цій частині.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (справа № 6-2089 цс15).

Оскаржувана ухвала суду є обґрунтованою, судом правильно застосовані норми матеріального права, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 312, 313 ,314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня надбання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: О.О.Лісовий

Є.Є.Мальцева