Справа № 359/8864/15-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/5216/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 20.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Білоконь О.В., Таргоній Д.О.

при секретарі - Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськорайонного суду Київської області від 03 листопада 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іванківського міжрайонного управління юстиції про повернення стягувачу виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» витрат на оплату судового збору,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаною скаргою обґрунтовуючи її тим, що 25 березня 2015 року головний державний виконавець ВДВС Іванківського МУЮ виніс постанову про повернення стягувачу виконавчого листа №2/359/382/2013, виданого 13 лютого 2014 року Бориспільським міськрайонним судом, про стягнення з неї на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» витрат на оплату судового збору в розмірі 329 гривень 30 копійок. Вважає, що виконавчий документ був предявлений до виконання не за місцем проживання боржника та після закінчення строку. Тому заявник просила суд скасувати постанову про повернення виконавчого документ та визнати дії посадових осіб ВДВС Іванківського МУЮ неправомірними.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що з висновком суду вона не згодна, поскільки головний державний виконавець повинен був постановити постанову про відмову стягувачу у прийнятті на виконання виконавчого документу, тому дії державного виконавця при постановленні постанови про повернення виконавчого документа стягувану є неправомірними.

Крім того, послалась, що судом не вирішено питання розподілу судових витрат, мотивувальна частина ухвали суду не є повною, тому просить ухвалу суду від скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити скаргу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державну виконавчу службу задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення були прийняті відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника порушено не було, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що головний державний виконавець відділу ВДВС Іванківського МУЮ при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу діяв у відповідності із вимогами Закону України «Про виконавче провадження» і прав заявника не порушив, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно положень ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 13 лютого 2014 року Бориспільський міськрайонний суд видав виконавчий лист №2/359/382/2013 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» витрат на оплату судового збору в розмірі 329 гривень 30 копійок (а.с.25).

2 лютого 2015 року головний державний виконавець ВДВС Іванківського МУЮ за заявою стягувача виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №46318425 з виконання цього виконавчого документа (а.с.18-19). Відповідно до інформації про виконавче провадження боржник ОСОБА_2 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22-23).

25 березня 2015 року головний державний виконавець ВДВС Іванківського МУЮ виніс постанову про повернення виконавчого документа ПАТ АБ «Укргазбанк» на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.20-21).

Згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За таких обставин, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги з огляду на те, що державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не порушив прав заявника.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець повинен був постановити постанову про відмову стягувачу у прийнятті на виконання виконавчого документу не є підставою для скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувану, оскільки заявник не просила скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Бориспільського міськорайонного суду Київської області від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :