Справа № 308/1992/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2016 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі

головуючої судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданка Г.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання майна спільною сумісною власністю колишнього подружжя та його поділ та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності на майно та припинення права власності шляхом стягнення грошової компенсації 1/2 вартості цього майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання майна спільною сумісною власністю колишнього подружжя та його поділ.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1997 року по 2013 рік позивач разом з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано 14.03.2013 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду.

Вказує, що за час перебування у шлюбі подружжям у 2006-2007 роках набуто (придбано) наступне спільне майно:

- автомобіль CHEVROLET NIVA 21230, чорного кольору, 2005 року випуску, легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_1, № кузова X9L7290;

- автомобіль ВАЗ 2121, зеленого кольору, 1987 року випуску, легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_2 (попередній д.н.з. 6565ІХ), № кузова ХТА 212100НО547022;

- причіп легковий-В, д.н.з. АО0572XТ, № шасі М0005964.

Також зазначає, що на дане майно РВ ДВС Ужгородського МРУЮ було накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій.

Вказує, що в матеріалах виконавчого провадження наявні документи, які підтверджують, що власником даного майна є відповідач, що стверджується обліковими картками транспортних засобів та повідомленнями про накладення обмеження на проведення реєстраційних операцій від 06.06.2013 року та 27.11.2013 року. З відомостей, вказаних у обліковій картці приватного ТЗ АО8455АЕ, зазначає, що вона має право керування даним транспортним засобом.

Стверджує, що відповідач мирно ділити спільно набуте майно не бажає, приховуючи його, про наявність даного майна вона дізналася випадково у виконавчій службі.

Посилаючись на положення статей 60, 61, 63, 68, 69 СК України, позивач просить визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя наступне майно: автомобіль CHEVROLET NIVA 21230, чорного кольору, 2005 року випуску, легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_1, № кузова X9L7290; автомобіль ВАЗ 2121, зеленого кольору, 1987 року випуску, легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_2 (попередній д.н.з. 6565ІХ), № кузова ХТА 212100НО547022; причіп легковий-В, д.н.з. АО0572XТ, № шасі М0005964.

Також, ОСОБА_1 просить поділити спільне майно між колишнім подружжям, яке є обєктом спільної сумісної власності, шляхом виділу позивачу у власність автомобіля CHEVROLET NIVA 21230, а відповідачу автомобіля ВАЗ 2121 та причепа, зазначаючи, що згідно з ч.ч. 2, 3 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При цьому, позивач зазначає, що за ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

На обґрунтування необхідності відступлення судом від засади рівності часток подружжя вказує, що з позивачкою рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2013 року залишена проживати та проживає неповнолітня донька Лівія, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти відповідач сплачує на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. Зазначає, що вона та їх донька змушені добиратися кожен день до м. Ужгорода на автобусах, що є незручним, в той час коли відповідач ховав та продовжує ховати від них автомобілі, сам вільно користується ними на власний розсуд, користуючись тим, що вони зареєстровані на нього.

Право виділити у натурі частки з майна зі збільшенням частки співвласника з урахуванням обставин, які мають істотне значення для справи, позивач також обґрунтовує положеннями ст. 370 ЦК України.

У процесі розгляду справи відповідачем подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, з участю залученої судом третьої особи без самостійних вимог районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, за якою просить визнати право власності по 1/2 частині на наступне майно автомобіль НОМЕР_3, НОМЕР_4, причіп легковий-В, д.н.з. АО0572X, припинивши право власності ОСОБА_3 на 1/2 частки у спільному сумісному майні колишнього подружжя шляхом стягнення грошової компенсації 1/2 вартості цього майна в сумі 81250,00 грн., у звязку з чим просить зобовязати ОСОБА_1 попередньо внести на депозитний рахунок Ужгородського міськрайонного суду суми компенсації 1/2 вартості майна в розмірі 81250,00грн. Позивач за зустрічним позовом наголошує, що він не оспорює 1/2 частку власності колишньої дружини, зазначаючи, що спір виник лише в частині виплати компенсацій 1/2 вартості цього майна, яку остання категорично відмовляється йому відшкодувати.

Стверджує, що жодних обставин для відступлення судом від презумпції рівності часток подружжя немає, оскільки він належним чином сплачує аліментні зобовязання, що підтверджено рішенням суду у справі №308/6766/14-ц від 25.06.2014 року та рішенням суду у справі №308/9379/15-ц від 26.11.2015 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у збільшенні розміру аліментів, адже визначений раніше рішенням суду розмір аліментів є достатнім.

Вказує, що у відповідності до ст. 365 ЦК України він вважає можливим припинення його права власності на 1/2 частки транспортних засобів з попереднім внесенням ОСОБА_1 грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

Позивач за первісним позовом підтримала заявлений позов, просила його задовольнити, при цьому клопотання про призначення автотехнічної експертизи з метою визначення вартості автомобілів та причепа, що є предметом позовів, просила не розглядати по суті, зважаючи на великі витрати для проведення експертизи.

Представник відповідача за первісним позовом визнала позов в частині визнання права спільної сумісної власності на транспортні засоби та причіп, при цьому заперечила проти задоволення вимог в частині виділу у власність позивачу в цілому транспортного засобу CHEVROLET NIVA 21230 внаслідок відступлення від засади рівності часток подружжя. Просить задовольнити в повному обсязі зустрічну позовну заяву з припиненням права спільної сумісної власності на 1/2 частки майна з відповідною компенсацією його вартості. Вважає, що вимоги позивача за зустрічною позовною заявою узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-2811цс15, висловлену у постанові від 30 березня 2016 року.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 повідомила, що не надає згоду на попереднє внесення вартості 1/2 частки на депозитний рахунок суду, відтак просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Третя особа за первісною та зустрічною позовними заявами - районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, явку уповноваженого представника не забезпечила, подавши клопотання №3-385/16 від 06.07.2016 року про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення осіб, які взяли участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі з 1997 року по 2013 рік.

Зокрема, при розгляді Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області справи №308/728/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про одруження, виданим у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, 09.10.1997 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за актовим записом №565.

Також, при розгляді цивільної справи №308/728/13-ц судом констатовано, що від даного шлюбу в них народилася донька ОСОБА_1 Лівія Олексіївна, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої у свідоцтві про народження серії 1-ФМ № 125100, виданого у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, значаться ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Вказаний факт також підтверджено долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 125100, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2013 року у справі №308/728/13-ц даний шлюб розірвано, а неповнолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з матірю ОСОБА_1

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, встановлені у рішенні суду Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2013 року у справі №308/728/13-ц обставини щодо перебування у шлюбі сторін у даній справі не потребують доказування.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. При цьому, частиною другою вказаної статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків визначено:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а за ч. 4 даної статті у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до абзацу другого пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 р. № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку:

договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках;

укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають субєкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких субєктів уповноваженою особою і скріплені печаткою;

свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати;

рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном;

рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність;

копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;

митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

договір фінансового лізингу;

акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби;

інші засвідчені та оформлені в установленому порядку документи, що підтверджують набуття, перехід та припинення права власності на транспортний засіб відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Представник відповідача за первісним визнала позов в частині належності колишньому подружжю спірних транспортних засобів та причепу.

Разом з тим, ні позивач за первісним позовом, ні позивач за зустрічним позовом не подали до початку розгляду справи по суті докази, які підтверджують набуття права власності на майно, що є предметом позовних вимог, а саме, автомобіль CHEVROLET NIVA 21230, чорного кольору, 2005 року випуску, легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_1, № кузова X9L7290; автомобіль ВАЗ 2121, зеленого кольору, 1987 року випуску, легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_2 (попередній д.н.з. 6565ІХ), № кузова ХТА 212100НО547022; причіп легковий-В, д.н.з. АО0572XТ, № шасі М0005964.

З копії облікової картки ТЗ АО7579АІ, роздрукованої 06.06.2013 року оператором ОСОБА_5, вбачається, що власником (особою на право керування) ТЗ марки CHEVROLET NIVA 21230 значиться ОСОБА_6, а попереднім власником ОСОБА_7, при цьому відомостей про дату та підстави набуття права власності ОСОБА_3 дана облікова картка не містить.

Згідно з повідомленням №8385 від 27.12.2013 року, адресованим РВДВС Ужгородського МРУЮ, на транспортний засіб марки CHEVROLET NIVA 21230, тип кузова легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_1, власником якого значиться ОСОБА_7, накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій 27.12.2013 року.

При наданні пояснень позивачем та представником відповідача за первісним позовом учасники судового процесу повідомили різні дати набуття права власності на автомобіль CHEVROLET NIVA 21230. Зокрема, позивач за первісним позовом зазначила 2006 рік, а представник відповідача 2009 рік.

З урахуванням наведеного та відсутності доказу про набуття права власності на автомобіль НОМЕР_3, суд не в змозі встановити факт набуття права власності на останній сторонами у справі під час перебування у шлюбі.

Як встановлено з копії облікової картки ТЗ АО8455АЕ, роздрукованої 06.06.2013 року оператором ОСОБА_8, власником ТЗ марки ВАЗ 2121 значиться ОСОБА_7, а попереднім власником ТОВ «ДДТ», особою, яка має право керування значиться ОСОБА_1, однак, відомостей про дату набуття права власності на транспортний засіб ОСОБА_3 дана облікова картка не містить. Підставою реєстрації ТЗ вказано придбання на аукціоні, товарній біржі.

У судовому засіданні з повідомлення №8385 від 27.12.2013 року, адресованого РВДВС Ужгородського МРУЮ, на транспортний засіб марки ВАЗ 2121, тип кузова легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_2, власником якого значиться ОСОБА_7, накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій 27.12.2013 року.

Разом з тим, доказів набуття права власності на транспортний засіб марки ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_2, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 р. № 1388, сторонами не подано, у звязку з чим суд позбавлений можливості встановити факт набуття права власності на вищевказаний автомобіль під час перебування сторін у шлюбі.

Судом з копії повідомлення ВП37907218 від 03.07.2013 року встановлено, що на причіп легковий-В засобу марки КРАЗ 8138, д.н.з. АО0572Х, власником якого значиться ОСОБА_3, накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій 10.09.2013 року.

Водночас, доказів набуття права власності на причіп легковий-В засобу марки КРАЗ 8138, д.н.з. АО0572Х, сторонами за час їх перебування у шлюбі не подано, у звязку з чим суд позбавлений можливості встановити факт набуття права власності на вищевказаний автомобіль.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, коли обставини не потребують доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Враховуючи відсутність будь-яких доказів щодо набуття права власності за час перебування у шлюбі сторін у справі, не підлягає до задоволення як первісна, так і зустрічна позовні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 61, 158, 179, 208, 209, 212-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання майна спільною сумісною власністю колишнього подружжя та його поділ відмовити повністю.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності на майно та припинення права власності шляхом стягнення грошової компенсації 1/2 вартості цього майна відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.М. Світлик