Справа № 161/4027/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Провадження № 22-ц/773/951/16 Категорія: 81 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк К.І.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

за участі секретаря - Лимар Р.С.,

державного виконавця Ніколайчука Т.В.,

представника стягувача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_3, за апеляційною скаргою стягувача Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

28.03.2016 року ОСОБА_2 звернувся з вказаною скаргою, у якій просив визнати дії заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_3 щодо звернення стягнення на автомобіль марки Range Rover, рік випуску 2008, колір: чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_2 на підставі реєстраційних документів по виконанню рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» за кредитним договором незаконними.

Визнати незаконним акт опису та арешту майна, складений заступником начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_3 від 21.03.2016 року.

Вимоги обґрунтовані тим, що автомобіль перебуває у заставі, рішення суду або виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави не приймалось, а отже, державний виконавець неправомірно виконуючи рішення про стягнення заборгованості, наклав арешт на заставлене майно.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2016 року скаргу задоволено.

Визнано дії заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_3 стосовно звернення стягнення на автомобіль марки Range Rover, рік випуску 2008, колір: чорний, номер кузова SALLSAA148А175166, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АСС№075631, виданого Луцьким ВРЕР ВДАІ УМВС України у Волинській області 07 серпня 2008 року в рамках виконавчого провадження по примусовому виконання виконавчого листа, виданого 14 листопада 2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області по справі №161/9597/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості за Кредитним договором №6657636 від 08.08.2008 року, неправомірними.

Визнано незаконним (неправомірним) ОСОБА_1 опису й арешту майна, складений 21 березня 2016 року заступником начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_3, яким було проведено опис та накладено арешт на автомобіль марки Range Rover, рік випуску 2008, колір: чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АСС№075631, виданого Луцьким ВРЕР ВДАІ УМВС України у Волинській області 07 серпня 2008 року.

В апеляційній скарзі ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду від 26.04.2016 року.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи 01.11.2013 року набрало законної сили рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області відповідно до якого з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» стягнуто 58103, 31 доларів США та 109584, 58 грн. кредитної заборгованості за кредитним договором від 08.08.2008 року та 3441грн. судових витрат по оплаті судового збору та стягувачу видано виконавчий лист №161/9597/13-ц (а.с.9).

24.03.2015 року державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про примусове виконання рішення суду за виконавчим листом, відкрито виконавче провадження (а.с. 8).

Відповідно до ОСОБА_1 опису та арешту майна від 21.03.2016 року при примусовому виконанні державною виконавчою службою вищевказаного рішення суду описано та накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2, а саме на автомобіль марки Range Rover, рік випуску 2008, ДНЗ: АС 5588 АА.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль, на який накладено арешт державним виконавцем перебуває у заставі, тому за відсутності рішення суду або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на заставлене майно державний виконавець не вправі описувати та арештовувати вказане майно на виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Однак, такий висновок суду є помилковим, ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому її слід скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України "Про виконавче провадження".

За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Згідно пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Порядок задоволення вимог заставодержателя за рахунок предмета застави передбачений Законом України "Про заставу".

Зокрема, статтею 19 Закону України "Про заставу" передбачено, що зарахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна,а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Аналіз зазначених правових норм дає підставу прийти до висновку, що якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави, такі дії виконавчої служби регулюються Законом України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального закону «Про заставу».

При вирішенні питань про наявність чи відсутність в діях державного виконавця порушень, слід виходити із загальних норм Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, враховуючи, що державний виконавець зобовязаний вжити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості, в тому числі і шляхом накладення арешту на майно боржника, автомобіль, який був предметом застави, описаний та арештований з дозволу заставодержателя ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», тому дії державного виконавця є правомірними, правові підстави для задоволення скарги боржника ОСОБА_2 відсутні.

У звязку з тим, що суд помилково застосував до спірних правовідносин норми Закону України «Про заставу», що призвело до неправомірного вирішення скарги на дії державного виконавця, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 щодо визнання неправомірними дій заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції та визнання незаконним ОСОБА_1 опису та арешту майна, складеного державним виконавцем 21.03.2016 року.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу стягувача Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2016 року скасувати.

В скарзі ОСОБА_2 на дії заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді