Провадження № 2/761/335/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Толкач О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Антикорупційний підприємницький фронт», ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив суд визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача, відомості опубліковані на сайті Громадської організації «Всеукраїнський підприємницький фронт» ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»; визнати наклепом дії відповідача з виготовлення та поширення інформації відносно Позивача у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2»; на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати відповідача спростувати відомості, поширені останнім на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» у спосіб, найбільш близький до способу її поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачем керівника Громадської організації «Всеукраїнський підприємницький фронт» та автора цієї статті про те, що ними поширена недостовірна інформація, така, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, яка була розміщена у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» та надіслати копію цього вибачення на адресу МОЗ moz@ moz.gov.ua не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили; зобов'язати Громадську організацію «Всеукраїнський підприємницький фронт» опублікувати спростування відомостей опублікованих на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»у спосіб, найбільш близький до способу її поширення, шляхом публікації офіційного спростування інформації, викладеної у статті із зазначенням того, що керівником Громадської організації «Всеукраїнський підприємницький фронт» та автором цієї статті була поширена недостовірна інформація, така, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 і надіслати копію цього спростування на адресу МОЗ moz @moz.gov.ua; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на сайті Громадської організації «Антикорупційний підприємницький фронт» ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 була розміщена стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка містить інформацію, що не відповідає дійсності, ганьбить честі, гідність та ділову репутацію позивача. Крім того, протиправними діями відповідачів позивачу було завдано моральної шкоди, а відтак звернувся до суду із відповідним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, що викладені у позові.

Представник відповідача Громадської організації «Антикорупційний підприємницький фронт» у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі., зауваживши, що відомості, викладені у статті, є оціночними судженнями.

Відповідач ОСОБА_3 проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Третя особа у судове засідання засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача Громадської організації «Антикорупційний підприємницький фронт», відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

ІНФОРМАЦІЯ_3 на сайті Громадської організації «Антикорупційний підприємницький фронт» ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 була розміщена стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2».

В статті зазначається: «Син чиновниці Міністерства охорони здоров'я України ОСОБА_1 промишляє шахрайством на довірі, попередньо переписавши все своє майно, нажите за рахунок довірливих клієнтів на матір. Про це співробітникам ГО «Антикорупційний підприємницький фронт» розповів підприємець ОСОБА_5, постраждалий від дій ОСОБА_6, сина чиновниці МОЗ України, що займає посаду головного спеціаліста Відділу ліцензування, акредитації та сертифікації, Управління з питань якості надання медичної допомоги. Після того як представники ГО «АГІФ» звернулися до ОСОБА_1 з проханням прокоментувати дану ситуацію, в їх адресу стали надходити погрози, від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7, генерального директора юридичної компанії Спадщина - Капітал». У 2012 році, ОСОБА_5, який бажав придбати землю під будівництво будинку познайомився з ОСОБА_6, який представився, фахівцем з оформлення земельних ділянок. Як повідомив ОСОБА_6 при особистій зустрічі, його бізнес успішний, перш за все, завдяки його матері ОСОБА_1, яка працюючи на «хлібній» посаді в МОЗ України, знайомить ОСОБА_6 з чиновниками з потрібних йому сфер, в тому числі і з тими від яких залежать питання оформлення землі. У терміни обіцяні ОСОБА_6, ділянка не була куплена, гроші, передані йому ОСОБА_5, не були повернені, ОСОБА_6 ховається і перестає брати трубку. Обдурений ОСОБА_6, ОСОБА_5 звертається до суду, після чого ОСОБА_6 дає контакти своєї матері ОСОБА_1 і обіцяє, що його мама вирішить з ним всі проблемні питання. Поки тривав суд, ОСОБА_5 дізнається, що все своє майно ОСОБА_6 переоформляє на матір і всі обіцянки розрахуватися ведуться лише з однією метою затягнути час. Всі спроби зустрітися і поговорити з матір'ю ОСОБА_6, ОСОБА_1, у ОСОБА_5, закінчувалися лише обіцянками чиновниці МОЗ, «допомогти йому тільки з безкоштовними ліками», якщо він не відстане від неї і від її сина, і продовжить вимагати свої гроші. У той же час, у «скромної» чиновниці, з'являється новий автомобіль - Сітроен С4, мінімальна вартість якого становить 300 тис. Грн. Проживає ОСОБА_1 в 2-х кімнатній квартирі в Києві (на елітному Печерську), яка розташована недалеко від Хрещатика. ГО «Антикорупційний підприємницький фронт» звернувся в МОЗ з вимогою надати декларацію про доходи ОСОБА_1 за 2011, 2012, і 2013 рік. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 генеральний директор КЖ «Спадщина - Капітал», в телефонній розмові з представниками ГО «АПФ» назвав ОСОБА_5 - «мусорським» за те, що той звернувся до правоохоронних органів та до суду і намагався вирішити питання з шахраєм в правовому полі. У родини ОСОБА_1 даний епізод шахрайства на довірі, швидше за все, далеко не перший, інакше як чиновниця Мінохоронздоров'я зі скромною офіційною зарплатою пояснить походження свого майна? Можливо гроші, які передають довірливі клієнти сина ОСОБА_6, що чекають від нього виконання подібних «послуг», дозволяють безбідно існувати чиновниці від медицини і трансформуються згодом в машини і квартири.Нагадаємо, що за опитуванням проведеним ГО «ВО «Захищена медицина», хто з чиновників МОЗ заслуговує люстрації, ОСОБА_1 зайняла почесне третє місце з 165 чиновників МОЗ зазначених в опитуванні. Громадська організація «Антикорупційний підприємницький фронт» (АПФ) - це громадське об'єднання правозахисного та антикорупційного спрямування, створене з метою створення умов безпечного ведення підприємницької та інвестиційної діяльності в Україні.».

Позивач вважає, що викладена у даній статті інформація не відповідає дійсності, ганьбить честі, гідність та ділову репутацію позивача.

Відповідно до ст. З Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з частиною другою статті 124 Конституції України право на звернення до суду в разі поширення засобами масової інформації недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права фізичної чи юридичної особи, є безумовним.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до положень ст. 32 Конституції України кожен має право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації, що порочить його честь і гідність та членів його сім'ї.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація, (ст. 201 ЦК України).

Відповідно до ст.297 ЦК, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до п.19 Постанови ПВСУ №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

При цьому відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів Відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод».

Це право закріплено також в ст.10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», якою визначено право кожного на свободу вираження поглядів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч.2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві та яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Згідно ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Виходячи з позовної заяви, Позивач не заперечує того, що обіймає важливу державну посаду у МОЗ України, тобто є публічною особою.

Отже, відповідними ст.ст. 3,4,6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, визначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції.

При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі Лінгеса проти Австрії, свобода висловлення поглядів становить одну з підвалин демократичного суспільства, причому здійснення цієї свободи можливе і в не нейтральній формі й із не нейтральним змістом - вони можуть викликати почуття образи, обурення чи неспокою. Це елементарні вимоги плюралізму. Громадськість має право отримувати, а засоби масової інформації - поширювати таку інформацію та ідеї.

При цьому слід врахувати, що сам позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує про зайняття ним відповідних посад і його високу професійність.

Таким чином, суд бере до уваги те, що суди при вирішенні справ про захист честі, гідності та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку, та враховує рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК УРСР (справа № 1-9/2003 від 10 квітня 2003 року №8-рн/2003), відповідно до якого межі допустимої інформації щодо посадових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

З урахуванням особливостей інформації, яка викладена відповідачем, враховуючи покази ОСОБА_5., який був допитаний в судовому засіданні в якості свідка, суд приходить до висновку, що доведена інформація останнім до ГО «Антикорупційний підприємницький фронт», є критичною оцінкою певних фактів, а не недостовірною інформацією.

Нормами статті 277 ЦК України передбачено право особи, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, на відповідь, проте Позивач таким своїм правом не скористалась, та не надала Відповідачу власних заперечень та висловлення своєї особистої думки ані у той час коли їй це пропонувалось, ані до моменту подачі позовної заяви.

При цьому, слід врахувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, відповідно до якого встановлено, що державні службовці, котрі діють як офіційні особи, більше відкриті для допустимої критики, ніж приватні особи.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, в частині вимог щодо спростування негативної недостовірної інформації, якою принижено честь, гідність, ділову репутацію позивача, оскільки висловлення відповідача є оціночним судженням а не прямим викладенням фактів, як це бачить позивач.

Разом з тим, позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від вимоги щодо визнання інформації недостовірною та захист честі, гідності і ділової репутації.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 32, 68, 124 Конституції України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 201, 277, 299 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Громадської організації «Антикорупційний підприємницький фронт», ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: