Провадження № 2/522/2123/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом Сабахнур Акїлдиз до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, про виселення та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2014 року представник позивачки Сабахнур Акїлдиз звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу нікчемним та недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, про виселення та вселення, посилаючись на те, що позивачка Сабахнур Акїлдиз набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі по тексту спірна квартира) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.01.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, й 01.12.2014 року їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.09.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1,нібито придбав у неї, Сабахнур Акїлдиз, спірну квартиру;а в подальшому 07.11.2014 року ОСОБА_3 продав цю квартиру ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Представник позивачки зазначив, що Сабахнур Акїлдиз є громадянкою ОСОБА_6 ОСОБА_7, не має посвідки на постійне проживання в Україні, починаючи з 2010 року вона м.Одесу не відвідувала, оригінал договору купівлі-продажу спірної квартири знаходиться у неї у м.Стамбул, відчуження своєї квартири відповідачу ОСОБА_3 не здійснювала, тобто договір купівлі-продажу від 18.09.2014 року фактично не укладався, а відтак наступний власник спірної квартири ОСОБА_2, з яким було укладено договір купівлі-продажу 07.11.2014 року, набув право власності на спірну майно без достатніх правових підстав і він зобовязаний повернути це майно власнику - Сабахнур Акїлдиз.

У судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали, неодноразово змінювали позовні вимоги, 05.11.2015 року уточнили позовні вимоги, виключивши зі складу відповідачів ОСОБА_3П, обґрунтовуючи їх и доводами викладеними в позові і уточненнях до нього та положеннями ст.387 ЦК України, згідно яких власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, та положеннями ст.388 ЦК України, згідно яких якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно у разі, якщо майно вибуло з володіння власника, або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При цьому зазначають, що згідно відповіді Державної міграційної служби України ГУ ДМС в Одеській області №35/3 -15150 від 15.12.2014 року позивачка Сабахнур Акїлдиз з приводу отримання дозволу на постійне проживання в Україні, оформлення посвідки на постійне проживання в Україні не зверталася, а тому надана приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 посвідка на постійне проживання Сабахнур Акїлдиз є підробленою, й крім того власник спірної квартири Сабахнур Акїлдиз є жінкою, в той час як договір купівлі-продажу спірної квартири від 07.11.2014 року укладав чоловік.

Позивачка просить суд визнати за нею, громадянкою ОСОБА_6 ОСОБА_7 Сабахнур Акїлдиз, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м.; витребувати на користь власника громадянки ОСОБА_6 ОСОБА_7 Сабахнур Акїлдиз, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, з незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_2 та будь-яких членів сімї, будь-яких інших осіб, які мешкають в квартирі АДРЕСА_1; вселити Сабахнур Акїлдиз в квартиру АДРЕСА_1.

В судове засідання відповідач не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений завчасно в установленому законом порядку у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України, про що є відповідні розписки про отримання судових повісток, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України

Суд, дослідивши матеріали справи і зясувавши обставини справи, вважає, що позовні вимоги Сабахнур Акїлдиз підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивачці Сабахнур Акїлдиз на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 (вул.Чичеріна) в м.Одеса на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 19.01.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за номером в реєстрі №1036, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 19.01.2008 року за номером:2641630. Право власності зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі №647пр-78, номер запису: 518, реєстраційний номер: 14994467.

Оригінали документів на спірну квартиру, а саме: договір купівлі-продажу від 19.01.2008 року, витяг з Державного реєстру правочинів 19.01.2008 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» від 18.02.2008 року були оглянуті судом в судовому засіданні 15 березня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 за номером в реєстрі №1339, Акїлдиз Сабахнур (Продавець), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, передав за плату у власність, а ОСОБА_3 (Покупець), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, сплатив та приймає у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Право власності ОСОБА_3 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером: 7040515, реєстраційни номер обєкта нерухомого майна:01.

В подальшому, згідно договору купівлі-продажу від 07.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за номером в реєстрі №12497, ОСОБА_3 (Продавець), передав у власність ОСОБА_2 (Покупець) спірну квартиру АДРЕСА_4. Право власності ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером: 7612937.

З наданих суду приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 копій документів, на підставі яких був укладений вищевказаний договір купівлі-продажу від 18.09.2014 року, вбачається, що договір купівлі-продажу від імені власника укладався фізичною особою чоловічого роду Акїлдиз Сабахнур, який надав нотаріусу Посвідку на постійне проживання, серії ОД №43/04-11, справа №284743, видану 21.04.2011 року ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області (а.с. 57, том 1).

Разом з тим листом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за №5/3-4268 від 23.03.2015 року повідомлено, що на теперішній час згідно обліків ГУ ДМС України в Одеській області гр. ОСОБА_7 Акїлдиз Сабахнур, ІНФОРМАЦІЯ_1 не значиться , посвідкою на постійне проживання не документувалась; особова справа за №284743 (набуття громадянства України) належить іншій особі (а.с.239, том 1).

Водночас листом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за №1765 від 14.05.2015 року повідомлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспортом серії КЕ №677911 27.08.1997 року Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області не документувався; згідно журналу обліку надходження і витрачення бланків паспортів громадянина України, паспортом серії КЕ №677911 27.08.1997 року Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області документувався громадянин «Леончиков Олександр Петрович», ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.32, том 2).

Таким чином, позивачка Сабахнур Акїлдиз не укладала договір купівлі-продажу від 18.09.2014 року, й не передавала у власність іншій особі належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

З листа Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області №31/17-С-4285 від 16.09.2015 року вбачається, що на даний час проводиться досудова перевірка у кримінальному провадженні ЄРДР №0006180 від 28.07.2015 року за фактом скоєння кримінального правопорушення передбаченого ст.358 ч.1 КК України - підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Враховуючи те, що при укладені договору купівлі-продажу від 18.09.2014 року продавець та покупець за цим договором діяли на підставі нечинних документів, що посвідчують особу, а відтак - є підробленим, що підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що укладення договору купівлі-продажу від 18.09.2014 року вчинено з порушенням вимог ст.203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину на його укладення, а саме - законної власниці спірної квартири Сабахнур Акїлдиз і відповідності такого правочину її внутрішній волі, як власника відповідного майна, а отже квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння позивачки не з її волі.

За ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно розяснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що оскільки спірна квартира вибула з володіння позивачки не з її волі, то вона підлягає витребуванню від добросовісного набувача - ОСОБА_2

Поряд з цим суд приходить до висновку, що задоволення позовної вимоги про визнання за позивачкою права власності на квартиру, яка і так є її власністю, не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання її права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Підстав, вказаних у наведені статті Закону судом не встановлено, оскільки у даному випадку права позивачки підлягають захисту саме шляхом витребування майна.

Стосовно позовних вимог про виселення зі спірної квартири Сабахнур Акїлдиз та її вселення суд виходить з того, що позивачкою відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України не надано жодного доказу того, що відповідач ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6, користується спірною квартирою,та чинить перешкоди позивачці у її веселені, а відтак - позов в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 202,203,321, 330, 386, 387, 388, ЦК України, ст.ст. 209, 213, 214, 215, 224, 225, 226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Сабахнур Акїлдиз до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, про виселення та вселення - задовольнити частково.

Витребувати на користь власника - громадянки ОСОБА_6 ОСОБА_7 Сабахнур Акїлдиз, ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 54,4 кв.м., у тому числі житловою площею 36,7 кв.м., з незаконного володіння ОСОБА_2.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення, як заочне, може бути переглянуте за заявою відповідача, що подається до Приморського районного суду м.Одеси протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси.

Суддя: 25.04.2016