Справа № 369/71/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/4289/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 38 16.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Ігнатченко Н.В., Лащенка В.Д.

за участю секретаря Дрозд Р.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області, державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Михальчук Лілії Володимирівни про скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом та просили скасувати постанову державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Михальчук Л.В. від 18 грудня 2015 року № 1274/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1; зобов'язати Вишневу міську державну нотаріальну контору Київської області видати свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках - по 1/2 частині кожній.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 грудня 2015 року державний нотаріус винесла постанову, якою відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1. Позивачі вважають, що постанова державного нотаріуса суперечить ст. 19 Конституції України, ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та порушує їхні права. ОСОБА_5 є свекром та дідусем позивачів та згідно наданих йому на той час дозвільних документів побудував жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вищезазначеною адресою. Підтвердженням законності забудови є свідоцтво про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР № 766 від 03 жовтня 1964 року, яке є документом, що посвідчує право особистої власності на будівлі і право користування земельною ділянкою, та план забудови садиби, в якому вказаний розмір земельної ділянки, її ширина та довжина. Згодом адресний номер 14 жилого будинку був змінений на номер 18, що підтверджується довідкою сільської ради від 09 жовтня 2015 року. На підставі рішення сільської ради від 22 грудня 1995 року було видано 22 січня 2002 року свідоцтво про право власності на жилий будинок. Згідно довідки КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 03 вересня 2015 року право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. З ОСОБА_5 на момент його смерті проживали його спадкоємці першої черги - дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_7, які фактично вступили в управління будинком, проживали у будинку, були зареєстровані за цією адресою, дбали про нього, сплачували належні за нього комунальні платежі, виконували інші дії, що підтверджують факт прийняття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. ОСОБА_7, продовжуючи проживати у вказаному житловому будинку і не подавши заяву про відмову від спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Крім того, за його заявою Вишневою міською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа. Проте, ОСОБА_7 так і не отримав свідоцтва про спадщину за законом. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер. Після смерті ОСОБА_7 у першу чергу право на спадкування за законом мають його дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3. На підставі їхніх заяв про прийняття спадщини була заведена спадкова справа. Однак, постановою нотаріуса від 18 грудня 2015 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на жилий будинок, оскільки правовстановлюючий документ на будинок було видано після смерті його власника. Позивачі зазначають, що чинне законодавство не містить положень, що виданий після смерті фізичної особи правовстановлюючий документ є недійсним. Крім того, у державному реєстрі та облікових даних БТІ Крюківщинської сільської ради зазначено, що право власності на жилий будинок зареєстровано за ОСОБА_5 Оскільки право власності на житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 22 січня 2002 року, яке є чинним, право власності на будинок є зареєстрованим, а тому у державного нотаріуса не було правових підстав відмовити у видачі на ім'я позивачів свідоцтв про право на спадщину за законом на вказаний жилий будинок.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Михальчук Лілії Володимирівни від 18 грудня 2015 року № 1274/02-31 про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, у рівних частках кожній.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог через порушення норм матеріального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відмовляючи позивачам у активному способі захисту (спонукання до вчинення дії) їх права спадкування за законом нерухомого майна, суд порушив ст. 13 Європейської Конвенції. Скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій не може спонукати нотаріуса вчинити відповідні дії. Задовольняючи позов про оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії, суд в резолютивній частині рішення зазначає про скасування постанови про це (з наведенням дати та органу, що її прийняв) і яку нотаріальну дію та хто повинен вчинити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26 січня 2001 року будинок, який розташований по АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_5 на праві приватної власності; в цілому складається з одного будинку, і дане свідоцтво видано на підставі рішення в/к Крюківщинської сільської ради від 22 грудня 1995 року № 41.

З листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 03 серпня 2015 року № 684 вбачається, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок від 26 січня 2002 року, виданого виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради на підставі рішення від 22 грудня 1995 року № 41. Загальна площа будинку становить 90,2 кв.м., житлова - 49,8 кв.м. Домоволодіння складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В» та літ. «Ж», вбиральня літ. «Г», погріб літ. «З», вбиральня-літній душ літ. «Л», гараж літ. «М», навіс літ. «Н», огорожа 1-4, колодязь 5, свердловина І, вигрібна яма ІІ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Згідно довідки Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 09 жовтня 2015 року № 1389, ОСОБА_5 за життя дійсно проживав і був зареєстрований з 16 березня 1959 року до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1. На день його смерті у будинку за вищевказаною адресою проживали та були зареєстровані дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_7, невістка ОСОБА_2 проживала, але не зареєстрована, та вели спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2.

Згідно довідки Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10 вересня 2014 року № 1086 ОСОБА_7 дійсно проживав і був зареєстрований з 23 травня 1974 року до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_1.

23 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Вишневої міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_7

04 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до Вишневої міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_7

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18 грудня 2015 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Михальчук Л.В. відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, у рівних частках кожній, з наступних підстав:

1. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7, 1957 року народження, який проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, який в свою чергу був спадкоємцем його матері ОСОБА_6, 1928 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, який прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. ОСОБА_6, в свою чергу, була спадкоємцем її чоловіка ОСОБА_5, 1930 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав за адресою: АДРЕСА_1, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. У поданому для огляду нотаріусу свідоцтві на право власності на житловий будинок, виданому 26 січня 2002 року виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області згідно з рішенням виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 26 грудня 1995 року за № 41, право власності зареєстровано Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації Київської області 12 лютого 2002 року, та записано у реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 116, власником записаний ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто вищевказане свідоцтво про право власності на житловий будинок було видане після смерті ОСОБА_5 та право власності було зареєстроване Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації Київської області теж після смерті ОСОБА_5.

2. У спадковій справі відсутнє свідоцтво про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_3, виданого 01 лютого 1957 року Крюківщинською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, про що зроблено запис про шлюб 01 лютого 1957 року за № 1, шлюб укладено між ОСОБА_5, 1930 року народження, та ОСОБА_6, 1928 року народження, де в графі «після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища»: «чоловіку - ОСОБА_5, дружині - ОСОБА_6». За вищевказаним документом ідентифікувати особу ОСОБА_6 у безспірному порядку неможливо.

3. До спадкової справи не поданий оригінал правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на житловий будинок, тобто без помилок, після подання якого відповідно до пункту 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріусом видається свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Михальчук Л.В. пропонувала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернутись до суду для та визнання права власності на вищевказаний житловий будинок, у рівних частках кожній. У постанові вказано, що вона може бути оскаржена у позовному порядку на загальних підставах відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області видати позивачам свідоцтво про право на спадщину, суд першої інстанції виходив з того, що дане питання відноситься до компетенції державного нотаріуса державної нотаріальної контори, який вчиняє нотаріальні дії.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав.

Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України.

Згідно із главою 13 Порядку нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом.

Главою 14 Порядку передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Такі ж підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії та порядок оскарження нотаріальних дій передбачені у ст. ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат».

Виходячи зі змісту глави 86 ЦК України, положень ст. ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат» та глав 13, 14 Порядку, у разі встановлення обґрунтованості позову про оскарження нотаріального акта суд визнає такий акт неправомірним і скасовує його.

При цьому суд не має права зобов'язувати нотаріуса до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про нотаріат» та Порядком можуть здійснюватися лише нотаріусом за заявою особи, оскільки вказаними нормами передбачено і інші підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії, які підлягають перевірці нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Таким чином, позовна вимога про зобов'язання державного нотаріуса видати позивачам свідоцтво про право на спадщину за законом на майно до задоволення не підлягає, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду в частині зобов'язання нотаріальної контори видати позивачам свідоцтва про право на спадщину, рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, а відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Лащенко В.Д.