АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий в І інстанції: Пухальський С.В. Єдиний унікальний номер справи: 663/900/16-ц
Доповідач: Борко А.Л. Справа №22-ц/791/1714 /2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого Борка А.Л.

Суддів: Орловської Н.В.

Приходько Л.А.

Секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою комунального закладу "Скадовська центральна районна лікарня" в особі аптеки №1"Лікарняна аптека" на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 16 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу "Скадовська центральна районна лікарня" в особі аптеки №1"Лікарняна аптека" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась у суд із позовом до КЗ "Скадовська центральна районна лікарня" в особі аптеки №1"Лікарняна аптека" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацій за невикористану відпустку, зазначаючи, що з 26.07.2012 року по 05.10.2015 року позивач працювала на посадах фасувальника, а також оператора комп'ютерного набору в аптеці № 1 «Лікарняна аптека» КЗ «Скадовська центральна районна лікарня», звільнена за власним бажанням. При звільненні з роботи розрахунок проведено не було. Загальна сума заборгованості по заробітній платі за період серпень-жовтень 2015 року становить 4 598,87 грн. У зв'язку із наведеним, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 4 598,87 грн., компенсацію за невикористану соціальну відпустку у розмірі 2736,40 грн., моральну шкоду у розмірі 1500 грн., а також понесені нею судові витрати.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 16 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнено з комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня» в особі аптеки № 1 «Лікарняна аптека» на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою:АДРЕСА_1, заборгованість по заробітній платі за період серпень-жовтень 2015 року у розмірі 4 598,87 грн., середній заробіток у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати у розмірі 11 698,11 грн., компенсацію за невикористану соціальну відпустку у розмірі 2 052,30 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., а усього кошти в розмірі 19 349,28 грн. (дев'ятнадцять тисяч триста сорок дев'ять гривень 28 коп.). Стягнено з комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня» в особі аптеки № 1 «Лікарняна аптека» на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. (дві тисячі гривень). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню. Стягнено з комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня» в особі аптеки № 1 «Лікарняна аптека» на користь держави судовий збір за вимогами майнового характеру у розмірі 1 653,60 грн. та за вимогою немайнового характеру у розмірі 551,20 грн., а всього кошти в розмірі 2 204,80 грн. (дві тисячі двісті чотири гривні 80 коп.)

В апеляційній скарзі представник комунального закладу "Скадовська центральна районна лікарня" в особі аптеки №1"Лікарняна аптека" просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На думку колегії суддів, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з підстав передбачених законом прийшов до зазначеного вище висновку з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 прийнята на посаду фасувальника в аптеку № 1 «Лікарняна аптека» Скадовської центральної районної лікарні згідно штатного розпису з 26.07.2012 року, 02.01.2014 року переведена на посаду оператора комп'ютерного набору, звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з 05.10.2015 року (відповідно до запису у трудовій книжці).

Відповідно до копій довідок №6 від 22.03.2016 року та №11 від 29.03.2016 року, позивач дійсно працювала в КЗ Аптека № 1 «Лікарняна аптека» Скадовської центральної районної лікарні, заборгованість по заробітній платі за серпень-жовтень 2015 року становить 4598,87 грн., заробітна плата за день становила 68,41 грн.

Згідно до ст.116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається із змісту статті 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, відповідно до якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року .

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача обґрунтовано керувався ст.7 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, абзацом 3 п. 2 якого встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції з підстав передбачених законом погодився з наведеним представником позивачки в змінах та доповненнях до позовної заяви розрахунком середнього заробітку у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати з урахуванням 18 робочих днів у жовтні 2015 року, а всього 171 робочих днів, що становить 11698,11 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період серпень-жовтень 2015 року у розмірі 4 598,87 грн., середнього заробітку у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати у розмірі 11 698,11 грн., компенсації за невикористану соціальну відпустку у розмірі 2 052,30 грн., оскільки вказані вимоги відповідають вимогам закону та повністю підтверджуються матеріалами справи. На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, у зв'язку із чим задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення компенсації судом першої інстанції за спричинену моральну шкоду, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно до ст.23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст.237-1 КЗпП України працівник має право на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Вирішуючи питання про обґрунтованість стягнення з відповідача моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач дійсно пережила моральні страждання внаслідок неправомірних дій відповідача щодо затримки розрахунку при звільненні. Однак, позивачем необґрунтовано зазначений розмір моральної шкоди, а тому суд першої інстанції з підстав передбачених законом прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, щодо відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер та тривалість перенесених позивачем моральних страждань, істотність вимушених змін у життєвих і соціальних стосунках, час та зусилля необхідні для їх відновлення. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, на думку колегії суддів, суд першої інстанції з підстав передбачених законом прийшов до висновку, що розмір моральної шкоди,яка підлягає відшкодуванню позивачу становить - 1 000 грн.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що на користь позивачки підлягає стягненню витрати на правову допомогу, з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», часу витраченого представником позивачки в судових засіданнях під час розгляду справи, акту здачі-прийняття виконаних робіт за договором про надання правової допомоги у розмірі 2000 грн.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за вимогами майнового характеру (про стягнення заборгованості по заробітній платі за період серпень-жовтень 2015 року, середнього заробітку у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, компенсації за невикористану соціальну відпустку) у розмірі 1653, 60 грн. (551,20 Х 3 = 1653, 60) та за вимогою немайнового характеру (стягнення моральної шкоди) у сумі 551,20 грн.,що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» та узгоджується з роз'ясненнями, викладеними у постанові Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга комунального закладу "Скадовська центральна районна лікарня" в особі аптеки №1"Лікарняна аптека" на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 16 червня 2016 року задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу комунального закладу "Скадовська центральна районна лікарня" в особі аптеки №1"Лікарняна аптека" ? відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 16 червня 2016 року ? залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий А.Л. Борко

Судді: Н.В. Орловська

Л.А Приходько