Справа №: 343/1851/16-ц
Провадження №: 2/0343/828/16
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е )

23 грудня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Керніцького І. І.,

секретаря Оленюк Т. В.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення автомобіля,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить зобов'язати ОСОБА_1, члена сім'ї померлого інваліда ОСОБА_2, повернути департаменту соціальної політики Івано-Франківської облдержадміністрації автомобіль, отриманий інвалідом.

Свої вимоги мотивує тим, що у відповідності до витягу з розпорядження Івано-Франківської облдержадміністрації від 06.05.2006 р. № 274 інваліда війни ІІ групи ОСОБА_2 було забезпечено автомобілем марки «ЗАЗ-11020701» на пільгових умовах за 7 % від вартості автомобіля. 16 травня 2006 року інвалід ОСОБА_2 помер. Відповідно до п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. В іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному управлінню праці та соціального захисту у повному комплекті для реалізації в установленному порядку. Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними підрозділами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням департаменту. Встановлений чинним законодавством термін на переоформлення автомобіля вийшов, а відповідачка не переоформила і не повернула вказаний автомобіль департаменту, тому просить суд зобов'язати ОСОБА_1, як члена сім'ї померлого інваліда, повернути вказаний автомобіль.

У судовому засіданні представник позивача не прибув, від нього поступило клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка в судове засідання не прибула та не повідомила суд про причину своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Копія витягу з розпорядження Івано-Франківської облдержадміністрації № 274 про умови видачі інвалідам спецавтотранспорту згідно медичних показань від 06.05.2006 р. свідчить про те, що ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, як інваліда війни II групи, відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 р. № 999, забезпечено автомобілем марки «ЗАЗ-11020701» за 7 % від його вартості.

Згідно копії акту приймання-передачі транспортного засобу серії МВЧ від 16 лютого 2006 року Головне управління праці та соціального захисту населення в Івано- Франківській області одержало для інваліда ОСОБА_2 автомобіль марки «М1 11022 таврія ЗАЗ 110207», колір синій, номер кузова У6D6034, номер двигуна НОМЕР_1, дата виготовлення 2005 р.

Вказаний автомобіль був прийнятий ОСОБА_2, свідченням чого є копія видаткової накладної № 933/4от від 31.05.2006 року.

16 травня 2006 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І-НМ № 027351 від 17 травня 2006 року.

Відповідно до п. 16 Порядку зезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 999 від 19.07.2006 р. (в редакції, яка діяла на день смерті інваліда, що відповідає правовій позиції ВСУ, висловленій у справі № 6-153цс12), після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку; проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС на підставі письмової довідки, форма якої затверджується Мінпраці. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції. Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом. Ступінь зношення автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції і становить 0,84 відсотка на місяць і 10 відсотків на рік. Під час розрахунку ступеня зношення автомобіля неповний місяць користування (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінпраці. В іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Якщо померлий інвалід був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), спадкоємцю інваліда за його заявою повертається сума, що була сплачена інвалідом за автомобіль, з урахуванням фактичного ступеня зношення автомобіля, але не більше ніж сума, обчислена головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, виходячи із ступеня зношення автомобіля. Інвалід, який забезпечується автомобілем, що був у користуванні, на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), сплачує за автомобіль суму з урахуванням фактичного ступеня його зношення. Вилучення автомобіля, отриманого інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду відповідно до подання головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником з чужого незаконного володіння.

Як вбачається з копії акту повернення автомобіля, яким було забезпечено інваліда безоплатно (на пільгових умовах), від 20.03.2012 р. членам сім'ї померлого інваліда ОСОБА_2, а саме: ОСОБА_1 невістці, ОСОБА_3 та ОСОБА_4П внукам, запропоновано повернути в розпорядження органів соціального захисту автомобіль марки «ЗАЗ-11020701», однак члени сім'ї померлого інваліда повернути спірний автомобіль відмовилися.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті у 2006 році ОСОБА_2 його невістка ОСОБА_1 продовжує відкрито користуватися автомобілем, який було надано її свекру як інваліду. На момент смерті останнього (16 травня 2006 року) строк експлуатації автомобіля становив менше ніж 10 років, тому позовні вимоги департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення автомобіля є обґрунтованими.

Разом з тим, при зверненні до суду з позовом позивач пропустив строк позовної давності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 травня 2006 року інвалід ІІ групи ОСОБА_2, якому був переданий у власність спірний автомобіль, помер. Як вбачається з наданих стороною позивача доказів (відповіді № 491/03.01-26/10 від 29.04.2010 року, копії акту повернення автомобіля від 20.03.2012 року, в яких мається посилання на дату смерті ОСОБА_2М.) у 2010 році їм було відомо, що інвалід ОСОБА_2 помер. З того часу і до дня звернення до суду з даним позовом будь-яких вимог на вказаний транспортний засіб департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації не заявляло. На час звернення до суду з даним позовом (жовтень 2016 року) з дня смерті ОСОБА_2 минуло більше десяти років, а з дня коли розглядалося питання про передачу автомобіля члену сім"ї померлого - більше п"яти років.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проаналізувавши суть спору, суд приходить до висновку, що в даному випадку до вимог позивача має застосовуватись загальна позовна давність тривалістю три роки, оскільки заявлені позовні вимоги про повернення автомобіля випливають з порушення майнових прав, а саме права власності на автомобіль, на які спеціальна позовна давність не поширюється. Вказаний 3-річний строк слід обчислювати з 20.03.2012 р., оскільки саме з цієї дати позивачу стало відомо про порушення його прав відмовою членів сім'ї померлого інваліда повернути спірний автомобіль, що випливає з вищеописаного акту від 20.03.2012 р.

Судом встановлено, що позивач звернувся з даним позовом 28 вересня 2016 року (день направлення позовної заяви на адресу суду), що стверджується штампом на копії конверта, тобто після встановленого загального строку позовної давності. Ні в позовній заяві, ні під час судового розгляду не заявлялося вимоги про поновлення цього строку та будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску останнього позивачем суду не надано.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, не просив його поновити, а також не навів поважних причин його пропуску, на день звернення до суду трьохрічний строк позовної давності для захисту порушених прав органу державної влади закінчився, представник відповідача наполягає на застосуванні вказаного строку у відповідності до вимог ст. 267 ЦК України, тому є всі підстави застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволені позову про повернення автомобіля.

На підставі викладеного, ст.ст. 256, 257, 260, 261, 266, 267, 386, 387, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України, п. 16 Порядку зезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 999 від 19.07.2006 р. (в редакції, яка діяла на день смерті інваліда), керуючись ст.ст. 208, 209, 215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

РIШИВ:

У задоволенні позову департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення автомобіля відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою позивача, яка повинна бути подана не пізніше десяти днів з часу отримання копії рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення Долинського районного суду може бути подано протягом десяти днів з часу його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд. Особи, які брали участь у розгляді справи, однак не були присутні підчас проголошення рішення судом можуть подати апеляційну скаргу на рішення суду в такому ж порядку з часу отримання копії рішення.

Суддя