УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, про примусове припинення права власності на ј частку нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, за вимогою співвласника, усунення перешкод у здійсненні права власності та стягнення моральної шкоди,за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідачів та після уточнення позовних вимог просив суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з внесенням ним вартості цієї частини в розмірі 102 769 грн на депозитний рахунок суду, визнати за ним право власності на цю 1/4 частину квартири. Також просив суд усунути перешкоди користування квартирою шляхом виселення ОСОБА_6, його дружину ОСОБА_7 та трьох дітей ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_3, зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повернути йому ключі від квартири та не чинити перешкоди у користуванні квартирою, стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 50 000 грн, судові витрати в сумі 16 519 грн 01 коп. та визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, що тягне за собою зняття його з реєстрації в цій квартирі і таким чином усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_6 його дружини ОСОБА_7 та трьох малолітніх дітей: ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_3 без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є не значною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є не подільною; 3) спільне володіння і користування майном є не можливе; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року (№ 6‑68цс14), право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині припинення права власності ОСОБА_5 на 1/4 частину вказаної вище квартири, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що частка квартири відповідача ОСОБА_5 не може бути визнана незначною, оскільки загальна площа спірної квартири складає 56,9 кв. м, відповідачу ОСОБА_5 належить 1/4 частини, що складає 14,22 кв. м. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2012 року ОСОБА_5 виділено у користування житлову кімнату 9,6 кв.м, а позивачу ОСОБА_4 кімнати площею 11,5 кв. метри та 17, 3 кв. м. Судами також враховано те, що у відповідача не має іншого постійного житла, а там де він проживає не можна визнати таким.

Суди також дійшли вірного висновку про те, що тривале непроживання у спірній квартирі відповідача ОСОБА_5 не є підставою для визнання його таким, що втратив право користування квартирою, оскільки в силу ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Доводи позивача щодо неможливості спільного користування квартирою разом із відповідачами не заслуговують на увагу у зв'язку із тим, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх малолітні діти виселені зі спірної квартири.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук