Справа № 541/2698/15-ц
Номер провадження 2/541/53/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 січня 2016 року. Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі : головуючого судді Чернюк В.Д.,

при секретарі Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

В жовтні 2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на порушення ним її прав власника належної їй квартири.

В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, власником якої вона є, та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по оплаті позову судовим збором і по оплаті правової допомоги адвоката. З пояснень цього учасника процесу слідує, що у належній їй квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований і відповідач, який в цьому помешканні жодного дня не проживав, хоч свого часу і був членом її родини.

Відповідач ОСОБА_2, заявлений позов фактично визнав, не заперечував проти його задоволення, окрім вимоги покласти на нього судові витрати по даній справі, пояснивши, що він дійсно понад встановлені строки не проживає у спірній квартирі, не маючи до неї інтересу. В ході розгляду справи стверджував, що ця квартира позивачем здається в оренду, а відтак він там жити не може. Разом з тим, своє право не вважає порушеним, оскільки з відповідними позовами, в тому числі і про вселення, до суду не звертався.

Представник третьої особи від Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області ОСОБА_3, яка діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 26 /, при вирішення спору покладалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін по справі, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обгрунтувань.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, де і зареєстрована / а.с. 7, 8 /.

У згаданому житлі з квітня 2012 року значиться зареєстрованим і відповідач по справі, який права власності на це житло не має, однак, як колишній член сім*ї власника, має право на користування цим житлом / а.с. 10, 15 /.

Як вбачається з довідки будинкового комітету, відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації фактично ніколи не проживав і не проживає тепер / а.с. 9 /.

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт не проживання відповідача, як колишнього члена сім*ї власника квартири, у цьому помешканні понад один рік.

Відповідно до положень ст. ст. 10 ч. 3, 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач ОСОБА_2 не надав суду належних і допустимих доказів того, що він не втратив інтересу до конкретного житла, чи був протиправно позбавлений права проживати у ньому, або має певну домовленість із позивачем, як власником житла, відносно термінів його відсутності.

Згідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, заявлені позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування конкретною квартирою, слід визнати обґрунтованими.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині надання дозволу відповідному підрозділу Державної міграційної служби на зняття з реєстрації відповідача за конкретною адресою не є способом захисту цивільного права, визначеним ст. 16 ЦК України.

Судові витрати по розгляду даної справи, які документально підтверджені, на відшкодуванні яких наполягає позивач, підлягають до часткового відшкодування і лише в частині відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором / а.с. 1 /. Що стосується витрат на правову допомогу адвоката, то, зважаючи на приписи ст. ст. 1, 3 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, за змістом яких правова допомога адвоката оплачується за умови його безпосередньої участі в судових засіданнях, то з огляду на те, що адвокат не брав участі при розгляді цієї справи, такі витрати до відшкодування не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 62, 64, 77, 88, 208, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 16, 405 ЦК України, ст. ст. 1, 3 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 50 по провулку Наріжного, 32 в м. Миргороді Полтавської області.

В рахунок відшкодування судових витрат по оплаті цього позову судовим збором стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення в цей же термін з дня отримання копії даного рішення.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду ОСОБА_4