Справа № 383/448/16-ц
Провадження №2/383/282/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Бондаренко В.В.,

за участю:

секретаря - Оверченко Л.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Замрикот М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України про стягнення збитків, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України 627000 грн. збитків у розмірі вартості втраченого майна, посилаючись на ст.ст. 611, 936, 942, 949, 950, 951 ЦК України обґрунтовує позов тим, що 29.09.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір складського зберігання, відповідно до підпунктів 1.1, 1.6 якого відповідач зобов'язався за плату зберігати сільськогосподарську продукцію - насіння соняшника врожаю 2014 року загальною вагою 110 тон і повернути їх у повній схоронності на першу усну вимогу позивача. Вартість майна визначена в сумі 627000 грн. Факт передачі майна підтверджується актом прийому-передачі від 29.09.2014 року. 30.09.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення належного йому майна, на що отримав відповідь, що майно відсутнє.

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Замрикот М.А. заперечив проти позову надавши письмові заперечення (а.с.25-27) з тих підстав, що позивачем не доведено, що відповідачем майно втрачено і втрата відбулась з вини відповідача (зберігача). А належним способам захисту є витребування майна. Відповідач не здійснює підприємницької діяльності із зберігання зерна, а акт приймання-передачі не являється складським документом. На даний час насіння соняшника врожаю 2014 року на підприємстві немає взагалі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Кетриш Фалештського району Молдова, змінив ім'я, про що 20 числа січня місяця 2016 року складено відповідний актовий запис №2, на ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені НОМЕР_1, виданого 14 червня 2016 року Новоукраїнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 17) та копіями паспортів позивача (а.с.33).

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч.1). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2).

Згідно ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст.937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Судом встановлено, що 29 вересня 2014 року між Державним підприємством «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідницької станції Національної академії аграрних наук України та ОСОБА_3 укладено договір складського зберігання (далі - Договір), що підтверджується його копією (а.с.5-6), за умовами пунктів 1.1, 1.2, 1.5, 1.6 якого за цим договором Товарний склад зобов'язується за плату зберігати сільськогосподарську продукцію: насіння соняшника, врожаю 2014 року, загальною вагою 110 (сто десять) тон, передані йому Поклажедавцем (далі - Товар) і повернути його у повній схоронності на першу усну вимогу Поклажедавця. Строк зберігання за цим Договором становить протягом одного календарного року (365 днів). Умови зберігання Зерновим складом визначаються Сторонами з врахуванням належного зберігання Товару, при якому він не втрачає своїх властивостей та товарного вигляду (якість Товару відповідає державним нормам та стандартам). Вартість Товару визначається Сторонами у розмірі 627000 (шістсот двадцять сім тисяч) гривень 00 копійок.

Підпис представника (директора) відповідача в Договорі складського зберігання від 29 вересня 2014 року скріплений печаткою Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України.

Прийняття відповідачем насіння соняшника врожаю 2014 року загальною вагою 110 тон від позивача підтверджується актом прийому-передачі до договору відповідального зберігання від 29 вересня 2014 року та накладною №11 від 29 вересня 2014 року відповідача, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.7, 37), які суд визнає належним та допустимим доказом прийняття майна відповідачем в розумінні ч.ч. 1, 3 ст. 937 ЦК України. Посилання відповідача на те, що позивачем не доведено прийняття товару відповідачем, адже відповідачем не видано позивачу саме складської квитанції, простого складського свідоцтва чи подвійного складського свідоцтва, суд оцінює критично адже вказані документи видаються лише організацією, яка зберігає товар та надає послуги, пов'язані зі зберіганням, на засадах підприємницької діяльності, до якої відповідач себе не відносить.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Однак посилання відповідача на ту обставину, що відповідач за КВЕД (а.с.28) не здійснює зберігання зерна третім особам на засадах підприємницької діяльності як підставу відмови в задоволенні позову свідчить про недобросовісне здійснення відповідачем підприємницької діяльності (ст.3 ЦК України), адже відповідач укладаючи Договір обізнаний з видами діяльності за КВЕД, які він здійснює. А тому вказані посилання як підставу відмови в задоволенні позову судом до уваги не приймаються.

Крім того, посилання відповідача на те, що відповідач не здійснює підприємницької діяльності із зберігання зерна та не надано складських документів суд оцінює критично та до уваги не приймає, адже статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки недійсність договору складського зберігання із вказаних підстав прямо не встановлено законом, а на момент розгляду справи судом відповідач не надав суду рішення суду про визнання Договору від 29 вересня 2014 року з вказаних підстав недійсним, суд вважає його правомірним.

Зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (ст. 953 ЦК України).

Відповідно до п.п. 2.1.5 відповідач зобов'язаний на першу усну вимогу Поклажедавця, видати Товар в тому ж вигляді, що й було прийнято.

Згідно ст.949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з п.1.2 Договору на час розгляду справи судом строк зберігання закінчився. А сам факт звернення позивача із вказаним позовом до відповідача 29.05.2016 року свідчить про пред'явлення вимоги повернути Товар чи відшкодувати його вартість.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч.1 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Оскільки обов'язок по зберіганню майна за умовами договору здійснює відповідач то і обов'язок довести наявність майна у відповідача на спростування твердження позивача про його втрату покладається також на відповідача. Однак відповідачем не надано суду будь-яких доказів наявності у відповідача на час розгляду справи насіння соняшнику 2014 року, що належить позивачу.

Натомість з часу пред'явлення позову до моменту розгляду справи судом відповідач урожай соняшника 2014 року позивачу не повернув. З усних пояснень представника відповідача, наданих в судовому засіданні вбачається, що на даний час насіння соняшника 2014 року на підприємстві немає взагалі, що не підлягає доказуванню, оскільки за правилами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що відсутність Товару у відповідача свідчить про його втрату відповідачем, а отже і наявність у позивача права на відшкодування відповідачем втраченого насіння соняшника урожаю 2014 року у розмірі його вартості, що визначена укладеним Договором у розмірі 627000 грн. (п.1.6 Договору).

Оскільки відповідач свої зобов'язання за Договором не виконав, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума збитків у розмірі 627000 грн., що складає вартість втраченого майна, переданого на зберігання відповідачу.

Твердження сторони відповідача про те, що належним способом захисту є не відшкодування збитків, а витребування майна, є помилковим, оскільки витребувати можливо лише те майно, що індивідуально визначено, до якого зерно не відноситься в розумінні ст. 184 ЦК України, та воно збереглося в натурі і є в наявності у відповідача, що стороною відповідача навпаки заперечується, а договірний характер правовідносин між сторонами виключає можливість застосування до них судом положень ст. 387, 388 ЦК України.

Суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 3, 204, 526, 610, 612, 638, 640, 936, 937, 949, 950, 951, 953 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58 - 61, 88, 213 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України про стягнення збитків - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України () на користь ОСОБА_3 627000 (шістсот двадцять сім тисяч) гривень збитків та судовий збір в розмірі 6270 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги через Бобринецький районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Бондаренко