Справа № 466/7687/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Зими І.Є.

при секретарі Губач Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Третя Львівська державна нотаріальна контора про визнання недійсною заяви про скасування заповіту та визнання права власності на спадкове майно ,-

в с т а н о в и в :

11.09.15 р. позивач звернулася до суду з заявою, в якій просить суд постановити рішення , яким визнати недійсною заяву про скасування заповіту від імені ОСОБА_3 подану 24.01.13 р. до Третьої Львівської держнотконтори та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1. Заяву мотивує тим, що 22.10.12 р. ОСОБА_3 було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповів позивачці. Однак 24.01.13 р. вказаний заповіт був скасований заявою, поданою від імені спадкодавця до Третьої Львівської держнотконтори. Між тим позивач вважає, що волевиявлення спадкодавця на скасування заповіту не було. Так, він завжди перебував у хороших відносинах з позивачкою, вона надавала йому матеріальну та психологічну підтримку, оскільки рідні діти та онуки відвернулись від дідуся. На думку позивача, на момент підписання заяви про скасування заповіту ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій, , перебуваючи у специфічному психо - фізіологічному стані, зумовленому прийняттям лікарських препаратів. Він не мав чіткого уявлення про правову природу та наслідки поданої заяви, оскільки у той період часу поводив себе неадекватно, перебував у депресивному стані, став замкнутим. З цих підстав просить визнати заяву про скасування заповіту недійсною та зважаючи на наявний заповіт від 22.10.12 р. визнати за нею право власності на майно спадкодавця - квартиру АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви. Крім того пояснили, що з 2008 р. і до моменту смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1. , позивач проживала з ним у належній спадкодавцю квартирі АДРЕСА_1 як члени см»ї . В них були хороші відносини, вони вели спільне господарство. ОСОБА_3 був її родичем - рідним братом її прабабці. Він був людиною похилого віку, хворів, тому потребував турботи у побуті, яку надавала лише позивачка. Саме ОСОБА_3 був ініціатором складення заповіту на належне йому майно в її користь. Позивачу не було відомо про те, що від імені ОСОБА_3 у Третю Львівську держнотконтору подано заяву про скасування заповіту . Вона та її родичі до смерті утримували діда, витратили кошти на його поховання. В силу захворювань ОСОБА_3 приймав знеболюючі препарати, які впливали на його психо-емоційний стан. Лише у такому депресивному стані, не розуміючи наслідків і значення своїх дій ОСОБА_3 і міг підписати заяву про скасування заповіту. Відтак, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог та пояснили, що незважаючи на вік, ОСОБА_3 був людиною здоровою, не потребував постійного медичного лікування, самостійно їздив у гості до родичів у різні області України. Фактично у квартирі АДРЕСА_1 позивач проживала сама у період навчання у м. Львові та вносила кошти за отримані комунальні послуги. ОСОБА_3 проживав у своєї дружини - ОСОБА_4 на вул. Куліша у м. Львові . За складом характеру ніхто не зміг би вплинути на його думку з приводу розпорядження його майном.

Від третьої Львівської держнотконтори в адресу суду поступило клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи.

Заслухавши думку учасників процесу дослідивши зібрані по справі докази, з"ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, що стверджується копією Свідоцтва про право власності від 13.05.10 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. ( а.с. 7 -8 ).

22.10.12 р. державним нотаріусом Третьої Львівської держнотконтори ОСОБА_5 було посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 розпорядився на випадок своєї смерті та все своє майно заповів позивачу по справі - ОСОБА_1 24.01.13 р. ОСОБА_3, скориставшись правом, наданим йому ст. 1254 ЦК України, звернувся до Третьої Львівської держнотконтори та подав заяву про скасування заповіту, посвідченого 22.10.12 р. в користь ОСОБА_6

В силу дії вимог ст. 1223 ЦК України, у зв»язку із скасуванням заповіту право на спадкування майна ОСОБА_3 перейшло до спадкоємців за законом, коло яких визначено у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Так, відповідач у справі є рідною внучкою спадкодавця. 27.06.14 р. нею подано заяву про прийняття спадщини за законом . В зв»язку із спором, що виник між спадкоємцями, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.07.15 р. , що набрало законної сили було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім»єю із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно та задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання за нею права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини, що врегульовано ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Як встановлено в ході розгляду вказаної вище справи, і такі обставини не підлягають доказуванню, позивач не проживала з ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 однією сім»єю протягом 2008-2014 років, оскільки такий без реєстрації проживав з ОСОБА_7 на АДРЕСА_2 та за вказаною адресою отримував періодично медичну допомогу. Предметом дослідження суду був і стан здоров»я ОСОБА_3 та судом встановлено, що ОСОБА_1 протягом 2008-2014 р. не здійснювала догляд за спадкодавцем, оскільки відсутні будь-які докази того, що він хворів та такого догляду взагалі потребував.

Статтею 321 ЦК України врегульовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відтак, власник майна має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Скасування заповіту провадяться заповідачем особисто у порядку , встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Як на підставу для задоволення позову позивач покликається на ту обставину, що ОСОБА_3 у момент підписання заяви про скасування заповіту не усвідомлював значення своїх дій, оскільки перебував у специфічному, психо-фізіологічному стані, зумовленому прийняттям лікарських препаратів, що притуплюють розумову діяльність людини , та не мав чіткого уявлення про правову природу ,зміст, можливі наслідки вчинюваного ним правочину. Крім того позивач зазначає, що ОСОБА_3 у той період часу поводив себе неадекватно : раптово починав сміятись, а згодом різко впадав у депресивний стан.

Між тим, вказані обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Зокрема, суду не представлено жодних доказів того, що у період підписання заяви про скасування заповіту ОСОБА_3 проходив курс амбулаторного чи стаціонарного лікування з приводу будь-яких захворювань та йому призначались медичні препарати, які могли впливати на психо-емоційний стан.

З показань допитаної в судовому засіданні в якості свідка нотаріуса Третьої Львівської держнотконтори ОСОБА_5 вбачається , що через деякий час після підписання заповіту в користь позивача, на прийом до неї прийшов ОСОБА_3, який пояснив, що при посвідченні заповіту йому було роз»яснено, що він має право скасувати заповіт. Відтак, він бажає подати заяву про скасування раніше посвідченого заповіту. Нотаріус проводила з ним бесіду та роз»яснювала всі правові наслідки вказаної дії. Також пояснила, що у разі скасування вказаного заповіту право на спадкування його майна будуть мати кровні родичі і якщо він визначився з колом спадкоємців, то з метою економії коштів він може подавати не заяву про скасування заповіту, а скласти новий заповіт у користь іншої особи. Проте ОСОБА_3 відхилив пропозицію по складенню нового заповіту та зазначив, що ще не визначився кому саме він бажає заповісти своє майно. Також розповів, що особа, на яку він первинно склав заповіт до нього не приходить, не допомагає, відтак він змінив щодо неї свою думку. Крім того зазначив, що прийшов до того ж нотаріуса подавати заяву про скасування заповіту, оскільки вона роз»яснила йому про таке право при підписанні заповіту. Також свідок пояснила, що 24.01.13 р. ОСОБА_3 прийшов у нотаріальну контору сам, при тривалому з ним спілкуванні не виявляв жодних ознак хворої людини, чи особи, що не усвідомлює які саме дії вчиняє. Відтак, жодних порушень при посвідченні заяви про скасування заповіту допущено не було.

З показань допитаної в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_3- її рідний дядько. Позивач проживала у квартирі спадкодавця у період її навчання у м. Львові . Первинно ОСОБА_3 склав заповіт в користь її ( свідка) брата , який допомагав дядькові матеріально, оформляв всі документи по приватизації житла . Проте її брат раптово помер. З 2008 р. і до моменту смерті ОСОБА_3 неодноразово приїздив до неї в гості у м. Луцьк. При цьому він ніколи не мав з собою жодних медикаментів, оскільки не потребував лікування. При одному з приїздів він повідомив свідкові , що скасував заповіт, який склав в користь позивачки, оскільки непорозумівся з нею. Коли свідок телефонувала дядькові у м. Львів, то найчастіше він перебував у квартирі своєї дружини на вул. Куліша, з якою прожив 20 років. Дядько був рухливою, здоровою людиною та не потребував догляду. У період жовтень 2012 - січень 2013 рр. жодних змін у стані його здоров»я не було. Свідкові відомо лише про той факт, що у 2012 р. дядькові у м.Луцьку робили операцію з приводу жовче-кам»яного захворювання та вона, як племінниця опікувалась ним в цей період та відвідувала в лікарні. Проте в цей період жодних препаратів, які б могли вплинути на його розумовий чи психічний стан, йому не виписували. Аналогічні за змістом показання були дані в судовому засіданні і сином ОСОБА_8 - ОСОБА_11.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10, що була сусідкою спадкодавця повідомила суду про те, що позивач тривалий час проживала у квартирі АДРЕСА_1. Проте свідок зазначаючи про погане самопочуття ОСОБА_3 у період 2012-2013 р. в зв»язку з хворобою шлунку та гіпертонією не могла повідомити жодної інформації про те, чи бачила останнього саме 24.01.13 р. та який стан його здоров»я був у вказаний день. На думку суду, з показань вказаного свідка не можна зробити висновок про те, що у момент підписання оспорюваної заяви спадкодавець не розумів значення своїх дій .

Не приймає до уваги суд і показань допитаного в судовому засіданні в якості свідка батька позивачки - ОСОБА_9, оскільки незважаючи на його зацікавленість у результаті розгляду вказаної справи, він не надав жодної інформації щодо стану, в якому перебував спадкодавець у день підписання заяви про скасування заповіту.

На думку суду, не може бути доказом у визнанні недійсною заяви про скасування заповіту з підстав ст. 225 ЦК України і висновок судово-почеркознавчої експертизи, про призначення якої просив представник позивача у судовому засіданні, відтак у призначенні такої судом було відмовлено.

Враховуючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 у визначений законом спосіб висловив своє волевиявлення , звернувшись до нотаріальної контори з заявою про скасування заповіту.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11,57, 60, 61, 88, 203, 214 ЦПК України, ст. 203,215,225, 321, 1254, 1261 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Третя Львівська державна нотаріальна контора про визнання недійсною заяви від імені ОСОБА_3 , поданої 24 січня 2013 року до Третьої Львівської держнотконтори про скасування заповіту та визнання права власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після оголошення рішення через Шевченківський райсуд м. Львова .

Суддя І. Є. Зима