Справа № 219/4623/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2016 року. Артемівський міськрайонний суд в Донецькой області у складі: головуючого судді - БУКРЄЙ С. П.

секретаря - Смага Н.М.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВР-ПЛЮС» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 було прийнято по безстроковому трудовому договору з 31 липня 2014 року на посаду охоронника відділу охорони в товариство з обмеженою відповідальністю «ТАВР-ПЛЮС» (далі ТОВ). Наказом заступника директора з правових питань ТОВ «ТАВР-ПЛЮС» № 69-к від 05.05.2015 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за здійснені прогули з 01 квітня 2015 року.

07 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ТАВР-ПЛЮС» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та його представник зазначили, що на підприємстві він працював з 31 липня 2014 року на посаді охоронника відділу охорони. Наказом заступника директора з правових питань ТОВ «ТАВР-ПЛЮС» № 69-к від 05.05.2015 року його було звільнено з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за здійснені прогули з 01 квітня 2015 року. Оспорюючи законність його звільнення позивач пояснив, що 01 квітня 2015 року у зазначений час він прийшов на роботу відповідно до графіку чергування, але начальник охорони ТОВ ОСОБА_4 з приводу особистої неприязні не допустив його до виконання ним трудових обов»язків та запропонував йому звернутися до відділу кадрів ТОВ з заявою про звільнення за власним бажанням. Оскільки начальник охорони не допустив його до роботи, він не зміг працювати 01.04.2015 року і пішов додому. 03.04.2015 року зранку він знову прийшов на роботу, але начальник охорони знову не допустив його до роботи вказавши, що його звільнено з роботи за прогули. Він звернувся у відділ кадрів ТОВ де його повідомили про відсутність такого наказу. Більше не приходячи на роботу, він 06.04.2015 року звернувся до Артемівської міжрайонної прокуратури з заявою про порушення його трудових прав на що 14.04.2015 року отримав відповідь з рекомендаціями звернутися до суду в порядку вирішення трудового спору. 24.04.2015 року він листом звернувся до керівництва ТОВ з проханням роз»яснити йому причину не допуску його до роботи, на що відповідь не отримав і 07.06.2015 року звернувся до суду.

Вважає своє звільнення незаконним та просить поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10000.00 гривень на відшкодування завданої йому незаконним звільненням моральної шкоди.

Представник відповідача заперечує проти позовних вимог позивача, просить їх залишити без задоволення пояснивши, що позивач без поважних причин 01 квітня 2015 року прийшов на роботу, але не приступив до роботи, про що було складено відповідний акт начальником відділу охорони ОСОБА_4. 03 квітня 2015 року позивач прийшов до ОСОБА_4, який запропонував йому надати письмові пояснення з приводу не виходу на чергування 01.04.2015 року, але позивач відмовився надати таке пояснення, покинув підприємство і протягом квітня 2015 року не виходив на роботу. З метою з»ясування причин не виходу на роботу керівником відділу кадрів ОСОБА_5 неодноразово (09.04.; 19.04, 29.04.2015 року) надсилалися листи позивачу з пропозицією з»явитися до відділу кадрів ТОВ для пояснення причин не виходу на роботу, попередженнями про звільнення за прогули, але позивач не з»явився і 05.05.2015 року було видано наказ про його звільнення по п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули з 01 квітня 2015 року, про що було сповіщено позивача листом № 469 від 07.05.2015 року. 14.05.2015 року позивач прибув до відділу кадрів ТОВ де ознайомився з наказом про його звільнення, але відмовився від підпису про ознайомлення, отримати трудову книжку та остаточний розрахунок.

Оскільки відповідачем не допущено порушень діючого законодавства при вивільненні позивача, представник відповідача вважає, що позовні вимоги і в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Вислухавши обґрунтування позовних вимог позивача та його представника, обґрунтування заперечень проти позову представника відповідача, з*ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 156-к від 31.07.2014 року ОСОБА_1 було прийнято по безстроковому трудовому договору з 31 липня 2014 року на посаду охоронника відділу охорони в товариство з обмеженою відповідальністю «ТАВР-ПЛЮС» Наказом заступника директора з правових питань ТОВ «ТАВР-ПЛЮС» № 69-к від 05.05.2015 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за здійснені прогули з 01 квітня 2015 року.

Суд вважає, що сукупністю доказів відповідачем у повному обсязі доведено факт не виходу на роботу позивача без поважних причин з 01.04.2015 року до дня його звільнення з ТОВ, т.т. до дня винесення наказу» № 69-к від 05.05.2015 року.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 засвідчив, що 01.04.2015 року відповідно до графіку роботи позивач повинен був робити з 09.00 годин 01.04. до 09.00 годин 02.04.2015 року. О 08.00 годині ОСОБА_1 прийшов на підприємство. Він запросив його до кабінету, де в присутності інспектора служби безпеки ТОВ ОСОБА_6, запропонував ОСОБА_1 дати пояснення з приводу його конкретних дій по чергуванню 28-29 березня 2015 року. Коли позивач відмовився дати пояснення, він запропонував йому звернутися до відділу кадрів за роз»ясненнями того, що він, як начальник відділу охорони, має право вимагати пояснень охоронця з приводу невиконання, або неналежного виконання останнім своїх обов»язків, про що зателефонував начальнику відділу кадрів ТОВ ОСОБА_5 В 08.15 годині ОСОБА_1 вийшов з кабінету, але с 09.00 години не приступив до роботи, в силу чого він був змушений викликати іншого охоронця для забезпечення охоронних функцій його відділу. Зранку 03.04.2015 року у свій вихідний день ОСОБА_1 прийшов на підприємство і запитав за що його звільнено У присутності ОСОБА_6 та свого заступника ОСОБА_7 він відповів позивачу, що його не звільнено та знову запропонував позивачу дати пояснення з приводу його конкретних дій по чергуванню 28-29 березня 2015 року та причин не виходу на роботу 01.04.2015 року. ОСОБА_1 знову відмовився надати пояснення та залишив підприємство. За фактами відмови від пояснень 01.04. та 03.04.2015 року ним, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 було складено відповідні акти та доведено до керівництва ТОВ.

Свідок ОСОБА_6 також підтвердив обставини, засвідчені ОСОБА_4 пояснивши, що 01.04.2015 року у його присутності в кабінеті ОСОБА_4 в 08.00 годині останній запропонував ОСОБА_1 надати пояснення з приводу обставин його чергування 28-29.03.2015 року, на що ОСОБА_1 відмовився. ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_1 звернутися до начальника відділу кадрів, щоб остання підтвердила його (ОСОБА_4А.) право вимагати пояснень, а обов»язок ОСОБА_1 давати пояснення начальнику відділу охорони, про що зателефонував начальнику ВК ОСОБА_5 Біля 08.15 годин ОСОБА_1 вийшов із кабінету і в цей день до роботи не приступив. 03.04.2015 року в 08.00 годин ОСОБА_1 прийшов в кабінет до ОСОБА_4, де знаходились також він (ОСОБА_6В.) та ОСОБА_7 і запитав причини його звільнення. Вони йому сказали, що його не звільнено та запропонували дати пояснення з приводу обставин його чергування 28-29.03.2015 року та причин відсутності його на роботі с 09.00 годин 01.04.2015 року по 09.00 годину 02.04.2015 року. ОСОБА_1 відмовився писати пояснення та покинув територію підприємства і по день звільнення,т.т. по 05.05.2015 року на роботу не приходив, про що було складено акти.

Свідок ОСОБА_7 також підтвердив обставини, засвідчені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 пояснивши, що ОСОБА_1 з 01.04.2015 року не виходив на роботу протягом місяця до дня його звільнення. 03.04.2015 року, у свій неробочий день, ОСОБА_1 прийшов до кабінету ОСОБА_4 і запитав причини його звільнення. Вони йому сказали, що його не звільнено та запропонували дати пояснення з приводу обставин його чергування 28-29.03.2015 року та причин відсутності його на роботі с 09.00 годин 01.04.2015 року по 09.00 годину 02.04.2015 року. ОСОБА_1 відмовився писати пояснення та покинув територію підприємства.

Свідок ОСОБА_8 також підтвердив, що 01.04.2015 року ОСОБА_1 відмовився надати пояснення начальнику відділу охорони та біля 08.15 годині покинув територію підприємства і не заступив на чергування, про що було складено акт.

Вказані свідки заперечують наявність факту відсторонення від роботи ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_5 підтвердила, що 01.04.2015 року біля 08.15 годин їй зателефонував ОСОБА_4 та попросив роз»яснити ОСОБА_1, якого він направив до неї, його право вимагати пояснення з робочих питань. Але ОСОБА_1 в цей день до неї не прийшов та не приступив до роботи. 09.04.2015 року вона направила лист ОСОБА_1 запропонувавши пояснити причини неявки на роботу. Аналогічні листи вона направила ОСОБА_1 19.04. та 29.04 2015 року, але ОСОБА_1 на роботу протягом квітня місяця не приходив і не надав пояснень. 05.05.2015 року було видано наказ № 69-к про звільнення ОСОБА_1 за прогули з 01.04.2015 року по день звільнення та запропоновано йому з»явитися для отримання наказу, трудової книжки та розрахункових, але останній відмовився це зробити.

Таким чином, показаннями свідків підтверджується той факт, що ОСОБА_1 без поважних на то причин не виходив на роботу з 01 квітня 2015 року по день звільнення 05.05.2015 року, що підтверджується також актами від 01.04.2015 року, від 03.04.2015 року про невихід на роботу та відмову надати пояснення, листами начальника відділу кадрів від 09.04., 19.04, 29.04. 2015 року з яких вбачається, що адміністрація ТОВ пропонувала ОСОБА_1 прибути на підприємство та пояснити причини неявки на роботу, роз»яснювала наслідки прогулів.

В свою чергу ОСОБА_1 також підтвердив той факт, що ці листи він отримував, але не ходив на роботу, оскільки його 01.04. та 03.04.2015 року було відсторонено від роботи і він вирішив звернутися до суду.

Запрошений позивачем свідок ОСОБА_10 пояснив, що 01.04.2015 року біля 08.10 годин знаходився у роздягальні ТОВ та чув як в кабінеті ОСОБА_4 пропонував ОСОБА_1 звернутися до відділу кадрів з заявою про звільнення.

Суд вважає, що показання свідка ОСОБА_10 не узгоджуються з сукупністю доказів по справі, які спростовують наявність факту відсторонення або звільнення ОСОБА_1 станом на 01.04.2015 року.

Запрошений позивачем свідок ОСОБА_11 пояснив, що 04.-05.04.2015 року ОСОБА_1 йому сказав, що ОСОБА_4 змушував його звільнитися і він не згоден з його звільненням з ТОВ.

Суд також вважає, що показання свідка ОСОБА_11 не узгоджуються з сукупністю доказів по справі, які спростовують наявність факту відсторонення або звільнення ОСОБА_1 станом на 04.-05.04.2015 року, оскільки сам ОСОБА_1 підтвердив, що звертався 03.04.2015 року до відділу кадрів ТОВ де його повідомили про відсутність наказу про його звільнення.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності суд вважає, що відповідачем належним чином доведено законність звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України - за прогули без поважних причин.

Так, факт прогулу, т.т. не виходу на роботу з 01.04. 2015 року по день звільнення, т.т. по 05.05.2015 року підтверджено у повному обсязі та не оспорюється позивачем в цій частині.

Одночасно посилання позивача на те, що він вчинив ці прогули з поважних причин, оскільки 01.04. та 03.04.2015 року його було відсторонено від роботи, він безрезультатно звертався до прокуратури та адміністрації ТОВ, тому вирішив звернутися до суду, не відповідають фактичним обставинам справи, установленим судом.

При цьому суд приймає до уваги конкретні дії самого позивача, логіка яких суперечить встановленим судом обставинам.

Посилаючись на те, що 01.04. та 03.04.2015 року ОСОБА_4 відсторонив його від роботи, ОСОБА_1 пояснює, що він звернувся у відділ кадрів ТОВ 03.04.2015 року для ознайомлення з наказом про звільнення, але такого наказу не було, але він продовжував не виходити до роботи. 06.04.2015 року він звернувся до прокуратури і 17.04.2015 року отримав відповідь пропозицію звернутися до суду, що він і зробив 07.06.2015 року.

Між тим судом встановлено, що вже 09.04.2015 року ОСОБА_1 отримав лист начальника відділу кадрів ТОВ в якому вказано, що він з 01 квітня 2015 року відсутній на ТОВ без поважних причин та запропоновано йому прибути на підприємство для з»ясування причин відсутності, але ОСОБА_1 на ТОВ не з»явився. Після отримання відповіді з прокуратури, ОСОБА_1, будучи достатньо обізнаним, що його не звільнено з підприємства, знову отримує лист ТОВ від 19.04.2015 року з пропозицією прибути на підприємство для з»ясування причин невиходу на роботу з 01.04.2015 року та роз»яснюється можливість його звільнення за прогули. Але ОСОБА_1 теж не прийшов до ТОВ. 29.04.2015 року ТОВ знову направлено ОСОБА_1 лист з пропозицією з»явитися 05.05.2015 року для вирішення питання про розірвання трудового договору та попереджено, що у разі неявки його буде звільнено за прогули без поважних причин. Але ОСОБА_1 знову не прийшов до ТОВ. 05.05.2015 року наказом № 69-к ОСОБА_1 звільнено з ТОВ за прогули з 01.04.2015 року за п.4 ст. 40 КЗпП України, який він отримав 13.05.2015 року.

Суд вважає, що вказані обставини та поведінка позивача, невихід його на роботу протягом місяця, давали адміністрації достатньо законних підстав прийняти рішення про звільнено ОСОБА_1 з ТОВ за прогули з 01.04.2015 року за п.4 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу № 69-к від 05.05.2015 року в силу чого відсутні підстави щодо скасування вказаного наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати з часу його звільнення.

Оскільки відповідачем не допущено порушень діючого законодавства при звільненні позивача, суд вважає, що позовні вимоги позивача і в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 60, 88, 209 п.3, 212 215 ЦПК України; ст.ст. 40 п.4, 232, 233, 237-1 КЗпП України суд , -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВР-ПЛЮС» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у розмірі 10000.00 гривень ЗАЛИШИТИ ОСОБА_12.

Рішення у повному обсязі виготовлено 19 лютого 2015 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.П.Букрєй