Cправа № 639/9891/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2016 р. Жовтневий районний суд міста Харкова

в складі: головуючого судді - Єрмоленко В.Б.

при секретарі Слюсаревій О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача- Шевердіна М.М.

представників відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут медичної радіології» ім. С.П. Григорєва НАМН України» про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної установи «Інститут медичної радіології» ім. С.П. Григорєва НАМН України» про поновлення на роботі, посилаючись на те, що з 1991 р. вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем та обіймала з 2004 р. посаду завідуючого відділенням хемотерапії. Наказом директора інституту ОСОБА_3 від 22.10.2015 р. № 159-к звільнена за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. Вважає своє звільнення незаконним, таким, що відбувалось з порушенням норм трудового законодавства, оскільки, на її думку, скорочення чисельності та штату як підстави звільнення у відповідача не відбулося, не були виконані вимогу закону щодо переведення працівника на іншу роботу. Як стверджувала ОСОБА_1, 19.10.2015 р. їй запропоновано перелік вакантних посад за розділами «наука», « клініка» і наступного дня вона подала заяву про переведення на посаду завідуючої відділу наукової організації розвитку радіологічної допомоги населенню, проте, 21.10.2015 р. отримала відповідь, що зазначена посада є посадою наукового працівника, потребує обрання за конкурсом і необхідно було надати документи, що підтверджують необхідну кваліфікацію, але не призначили виконуючого обовязки завідуючого до проведення конкурсу і 22.10.2015 р. звільнили.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свої вимоги, просила їх задовольнити, фактично не згодна з проводимою нинішнім керівництвом реорганізацією, яка відбувається в інституті, низьким рівнем деяких співробітників, обєднанням двох відділень -різних за профілем ( хемотерапії та променевої) в одне , яке очолює не спеціаліст в цієї області, ліквідацією пріоритетного напрямку лікування-хемотерапії та залишення лише онкохірургії , збільшення смертності хворих після планових операцій, неналежної, на її думку, організацією роботи, реконструкцію відділення хемотерапії, що мало сучасний міжнародний рівень. Позивачка наполягала на тому, що директор інституту упереджено до неї ставиться, тому як в свій час, коли її батько очолював інститут , він звільнив його з посади, у липні 2013 р. її кабінет було розгромлено, зникли документи, вилучена техніка, яка в подальшому повернута, їй відмовлено в проходженні передатестаційних курсів, хоча це є прямим обовязком відповідача відповідно до наказу МОЗ № 166 від 22.07.1993 р. щодо здійснення контролю за рівнем кваліфікації співробітників.

Представник відповідача позов не визнав, стверджуючи, що Інститутом дотримано вимоги трудового законодавства, наказ про звільнення позивачки видано правомірно, її трудові права не порушено. Також подані письмові заперечення, в яких відповідач посилається на те, що при звільненні ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України дотриманні вci вимоги трудового законодавства, ствердження про упереджене ставлення керівництва не відповідає дійсності, штатний розпис на 2014 р. працівників апарату управління, науково-дослідних та допоміжних підрозділів , щтатний розпис кліники, структура ДУ «Інститут медичної радіології ім.С.П. ОСОБА_4 НАМН України» були затверджені Президентом НАМН України ОСОБА_5, змінилися назви та кількість структурних підрозділів Інституту, найменування деяких посад працівників, ліквідована частина посад і введені інші, при цьому, кількість штатних одиниць , а також кількість ліжко-місць не зменшилась.З наказом директора Інституту від 29.04.2014 р. № 70-к «Про введення в дію Структури інституту, штатних розписів за розділами «наука» та «клініка» по загальному кошторису інституту» позивачка своєчасно ознайомлена .Після закінчення двох місяців з моменту попередження про наступне скорочення, а саме 26.08.2014 р. позивачка не була звільнена, тому як з 28.07.2014 р. до 18.10.2015 р. знаходилась на лікарняному або перебувала у відпустці. За час відсутності ОСОБА_1 двічі оголошувався конкурс на заміщення посади старшого наукового співробітника відділення дистанційної поєднаної променевої та комплексної терапії, позивачка подавала документи на конкурс, однак обраною не була. 20 жовтня 2015 р. ОСОБА_1 вийшла на роботу, їй надано перелік вакантних посад, вона подала заяву про переведення на посаду завідуюча відділу наукової організації розвитку радіологічної допомоги населенню.Оскільки посада є посадою наукового працівника, заміщення якої здійснюється за результатами конкурсу, а також враховуючи кваліфікаційні вимоги до цієї посади, ОСОБА_1 запропоновано надати документи, що підтверджують необхідну кваліфікацію. Переведення на цю посаду до обрання за конкурсом було неможливо через відсутність у позивачки необхідної кваліфікації, тобто спеціальності «радіологія». Конкурс оголошено 22.10.2015 р., але позивачка документи не подала, і він був закритий ( а.с. 28-31).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

ОСОБА_1 працювала в Державній установі «Інститут медичної радіології ім. С.П.Григорєва Національної академії медичних наук України» з 01.09.1993 р. на різних посадах, а з 18.07.2004 р. на посаді завідуючої відділення хемотерапії (копія трудової книжки а.с. 116-119).

Згідно із Статутом Державної установи Інститут медичної радіології ім. С.П.Григорєва НАМН України Інститут є структурним підрозділом Національної академії медичних наук України. Наказом Національної академії медичних наук України № 36-к від 14.11.2013 р. на посаду директора Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П.Григорєва НАМН України на умовах контракту призначено ОСОБА_3 строком на пять років ( а.с. 32-42, 43) .

Наказом директора інституту від 22.10.2015 р. № 159-к ОСОБА_1 звільнена з роботи 22.10.2015 р. у звязку із скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 10).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами для звільнення є зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 цієї статті передбачено, що звільнення з зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1 і 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів визначено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

За нормами ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розклад.

З матеріалів справи випливає, що 23 квітня 2014 року до Інституту надійшли штатний розпис на 2014 рік працівників апарату управління, науково-дослідних та допоміжних підрозділів ДУ Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва НАМН України (на 01 січня 2014 року) та штатний розпис клініки ДУ Інститут медичної радіології ім. С.П.Григорєва НАМН України, а також структура ДУ Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва НАМН України на 2014 рік, які 21.02.2014 року були затверджені Президентом НАМН України ОСОБА_5 ( а.с. 15-22,49-53).

На виконання вимог ст. 32 КЗпП України щодо повідомлення працівників про зміни в організації виробництва і праці і зміни істотних умов праці, був виданий наказ директора Інституту від 29.04.2014 № 70-к Про введення в дію Структури інституту, штатних розписів за розділами наука та клініка по загальному фонду кошторису інституту. У цей же день ОСОБА_1 ознайомлена під особистий підпис з переліком вакантних посад штатного розпису за розділом наука та розділом клініка станом на 30.04.2014 (а.с. 47,54-55). Враховуючи технічну помилку в п.1., п.п. 1.1 щодо дати введення в дію нової структури Інституту, 08 травня 2014 року директором Інституту виданий наказ № 77-к Щодо зміни до наказу, згідно з яким структура та штатний розпис Інституту вводяться в дію з 01.07.2014 року. З названим наказом позивачка була ознайомлена 08.05.2014 року, про що свідчить її особистий підпис (а.с. 56-58).

Враховуючи положення ст. 49-4 КЗпП України, ст. 22 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності від 15.09.1999 № 1045-ХІV і пункту 3.2. Колективного договору між роботодавцем та працівниками ДУ Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва НАМН України на 2014-2018 роки, директор інституту звертався до виборного органу первинної профспілкової організації за консультацією щодо введення зазначених структурних змін. Це підтверджується його листом на імя голови профкому від 23.04.2014 № 619/01-04 та листом голови профкому щодо погодження змін до структури Інституту від 23.04.2014 № 635/01-04 (а.с.59-60).

Питання доцільності та обґрунтованості структурних змін, що запроваджувалися у відповідача зазначеними вище наказами, вже було предметом розгляду Київського районного суду м. Харкова (за позовами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ДУ Інститут медичної радіології імені ОСОБА_4 Національної академії медичних наук України про скасування наказу) . Рішеннями Київського районного суду м.Харкова від 17.10.2014 р., 21.10.2014 р., що набули чинності ухвалами апеляційного суду Харківської області та залишені без змін ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у задоволенні позовних вимог відмовлено, вищезазначені накази відповідача визнані такими, що видані з дотриманням норм трудового законодавства (а.с. 105-111,121-124).

Відповідно до наказу Інституту від 25.06.2014 № 95-к Про структурні зміни в інституті на виконання наказу по інституту від 29.04.2014 № 70-к Про введення в дію Структури інституту, штатних розписів за розділами наука та клініка по загальному фонду кошторису інституту і введених у дію з 01.07.2014 нових штатних розписів за розділами наука та клініка передбачалося скорочення посад згідно з Додатком № 1, у тому числі посади позивачки (а.с. 47-48,62-63).

ОСОБА_1 із зазначеним наказом ознайомлена 25.06.2014, про що свідчить її підпис в Аркуші ознайомлення співробітників інституту з наказом . У той же день вона була попереджена про можливе вивільнення, а також їй пропонувалися вакантні посади (а.с. 64-65).

Згідно з частиною 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Довідкою Інституту від 08.12.2015 р. № 1747/02-04 ( а.с.66-67) підтверджується, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі в період з 22.07.2013 р. по 19.10.2015 р. через тимчасову непрацездатність та у звязку з відпусткою.

У судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на тому, що фактично скорочення штату і чисельності як підстави для звільнення у відповідача не було, оскільки кількість штатних посад за розділами наука і клініка не змінилася. Такі твердження спростовуються матеріалами справи, зокрема Додатками № 6 та № 7 до наказу № 70-к від 29.04.2014, з яких вбачається, що деякі структурні підрозділи ліквідовані, наприклад, відділення хемотерапії, в якому працювала позивачка, були утворені нові підрозділи, частина посад скорочувалась, натомість уводились інші посади (а.с.17-22).

Таким чином, внесення змін у структуру Інституту і до штатних розписів за розділами наука та клініка є змінами в організації виробництва та праці Інституту, а саме: змінилися назви та кількість структурних підрозділів Інституту, найменування деяких посад працівників. Штатний розпис відповідача змінився за рахунок ліквідації одних посад і введення інших. При цьому кількість штатних одиниць відповідача, а також кількість ліжко-місць не зменшилась.

19 жовтня 2015 року позивачка вийшла на роботу після тривалої відсутності. У цей же день їй було надано перелік вакантних посад за розділами наука та клініка станом на 18.10.2015, з яким позивачка була ознайомлена (а.с.5-6). Наступного дня, 20 жовтня 2015 року ОСОБА_1 подала заяву про переведення на посаду завідувача відділу наукової організації розвитку радіологічної допомоги населенню. Оскільки ця посада є посадою наукового працівника, заміщення якої здійснюється за результатами конкурсу, позивачці було запропоновано подати документи на конкурс. Перевести її тимчасово на цю посаду до обрання за конкурсом відповідач не мав права, з огляду на кваліфікаційні вимоги, що передбачені для цієї посади (копія посадової інструкції - а.с.9, 112-115). Відповідач не мав документів, що підтверджують необхідну кваліфікацію ОСОБА_1 Документи на конкурс позивачка не подавала.

Доводи позивачки про те, що відповідач не мав права самостійно затверджувати посадові інструкції і встановлювати кваліфікаційні вимоги до посад , без погодження з трудовим колективом, як це передбачено статутом відповідача, суперечать законодавству.Так, відповідно до частини 3 ст. 74 Основ законодавства України про охорону здоров'я від 19.11.1992 єдині кваліфікаційні вимоги до осіб, що займаються медичною діяльністю, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Згідно з Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників, Випуск 78 «Охорона здоров'я», затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29.03.2002 № 117, кваліфікаційні вимоги до лікаря-онколога і лікаря-радіолога відрізняються, зокрема, спеціалізацією: в одному випадку має бути спеціальність онкологія, в іншому - радіологія. ОСОБА_1 має кваліфікацію лікаря-онколога вищої категорії. А посада завідувача відділу наукової організації розвитку радіологічної допомоги населенню передбачала кваліфікацію радіолога. Крім того, в судовому засіданні позивачка підтвердила, що кваліфікації радіолога вона не має і заявленим у посадовій інструкції кваліфікаційним вимогам завідувача відділу наукової організації розвитку радіологічної допомоги населенню вона не відповідає.

Судом встановлено також, що позивачка мала змогу бути обраною на вакантну наукову посаду за конкурсом.

Наказом ДУ Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва НАМН України від 21 лютого 2012 року № 70 затверджено Положення Про конкурсний порядок заміщення вакантних посад наукових працівників і керівників структурних підрозділів ДУ Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва НАМН України. У серпні 2014 року, Інститутом у встановленому порядку було оголошено конкурс на заміщення посади старшого наукового співробітника відділення дистанційної, поєднаної променевої та комплексної терапії. Позивачкою подані необхідні документи, і вона була допущена до участі у конкурсі.

Згідно з протоколом Вченої ради Інституту № 9 від 23.09.2014 у звязку з відсутністю позивачки на засіданні Вченої ради через хворобу прийнято рішення перенести засідання до її виходу на роботу, оскільки у конкурсної комісії і членів Вченої ради були питання до претендента на посаду наукового працівника. Таке рішення відповідає вимогам абз.9, 10 Положення Про конкурсний порядок заміщення вакантних посад наукових працівників і керівників структурних підрозділів ДУ Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва НАМН України.

У звязку з тим, що станом на грудень 2014 року ОСОБА_1 на роботу не вийшла, а потреба у заміщенні цієї посади існувала, Вченою радою Інституту було прийнято рішення закрити конкурс на заміщення посади старшого наукового співробітника відділення дистанційної, поєднаної променевої та комплексної терапії для того, щоб адміністрація змогла оголосити новий конкурс. Це підтверджується протоколом засідання Вченої ради Інституту від 23.12.2014 № 13 .

У січні 2015 року відповідачем оголошено новий конкурс на заміщення посади старшого наукового співробітника відділення дистанційної, поєднаної променевої та комплексної терапії. ОСОБА_1 подала необхідні документи, і була допущена до участі у конкурсі. На засідання Вченої ради 10 березня 2015 року позивачка не з'явилася через хворобу, однак її кандидатура була заявлена у бюлетені і брала участь у голосуванні. За результатами конкурсу на цю посаду більшістю голосів обрано іншого працівника. Це підтверджується копією протоколу засідання Вченої ради Інституту № 4 від 10.03.2015 р.. Тож судом не встановлено будь-яких порушень прав ОСОБА_1 у ході проведення конкурсу.

Позивачка стверджувала про упереджене ставлення до неї керівництва Інституту. При цьому вона зазначала, що інша працівниця Інституту ОСОБА_8 була переведена на посаду старшого наукового співробітника відділення дистанційної, поєднаної та комплексної терапії без проведення конкурсу. Однак, як вбачається з довідки від 09.09.2015 № 1282/02-04, ОСОБА_8 займала таку ж посаду у відділенні хемотерапії ще до затвердження нового штатного розпису Інституту та зміни його структури , тому вона була переведена на таку ж посаду до новоствореного відділення без проведення конкурсу. Крім того, позивачка вказувала, що є старшим науковим співробітником відділення хемотерапії Інституту. Однак, як випливає з копії трудової книжки ОСОБА_1 (запис № 17), з 08.07.2004 року позивачка працювала на посаді завідуючої відділенням хемотерапії як обрана за конкурсом.

В судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на тому, що відповідач порушив законні права позивачки, не направивши її своєчасно на атестацію, внаслідок чого у неї закінчився строк дії посвідчення про присвоєння кваліфікації лікаря-онколога вищої категорії.

Проте відповідно до п. 1.10. Положення про порядок проведення атестації лікарів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.12.1997 № 359 Про подальше удосконалення атестації лікарів (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, - 2015 рік), атестація на присвоєння (підтвердження) кваліфікаційних категорій проводиться за бажанням лікаря. Особи, яким присвоєна кваліфікаційна категорія, проходять атестацію на її підтвердження не рідше одного разу в п'ять років.

Пунктом 4.1. цього Положення визначено, що атестації на підтвердження кваліфікаційної категорії підлягають (за бажанням) особи, яким присвоєні кваліфікаційні категорії, в строк до 5 років з дня попередньої атестації. Перед атестацією на підтвердження кваліфікаційної категорії лікарі проходять передатестаційний цикл в закладах післядипломної освіти або на факультетах післядипломної освіти і складають іспит згідно з Положенням, затвердженим наказом МОЗ України від 18.05.1994 № 73 (п. 4.3. Положення).

Пунктами 3.4., 4.4. Положення про порядок проведення атестації лікарів встановлено, що лікарі, які бажають пройти атестацію на присвоєння (підтвердження) кваліфікаційної категорії, подають необхідні документи в територіальну атестаційну комісію не пізніш як за два місяці до початку її роботи.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 присвоєна вища кваліфікаційна категорія за спеціальністю Онкологія. Посвідчення щодо підтвердження цієї категорії діяло до 4 січня 2015 року. Позивачка звернулася з клопотанням до головного лікаря Інституту про направлення її на передатестаційні курси лише у лютому 2015 року, тобто вже після закінчення дії посвідчення лікаря-онколога.

Відповідно до абзацу 4 п. 2.1. Положення про порядок проведення атестації лікарів особи, які своєчасно не пройшли атестацію на кваліфікаційну категорію, не можуть займатися лікарською діяльністю з цієї спеціальності без попереднього проходження стажування у порядку, передбаченому наказом МОЗ України від 17.03.1993 № 48. Відповідач стверджував, що не мав можливості направити позивачку на передатестаційні курси, оскільки у звязку з порушенням нею строків подання документів для проходження курсів підвищення кваліфікації та атестації вона не могла займатися лікарською діяльністю за спеціальністю Онкологія без попереднього проходження стажування. Це питання також було предметом розгляду судом. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2015 року, що набрало законної сили 26 жовтня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДУ Інститут медичної радіології імені ОСОБА_4 Національної академії медичних наук України про зобов'язання вчинення певних дій (щодо направлення позивачки на курси підвищення кваліфікації) відмовлено .

Таким чином, судом встановлено, що підстави звільнення позивачки за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме: скорочення чисельності та штату, у відповідача відбулися. Позивачка попереджалася про наступне вивільнення за два місяці у відповідності до ст. 49-2 КЗпП України, їй неодноразово пропонувалася інша робота, у тому числі й вакантні наукові посади, які заміщуються за конкурсом. Перевести позивачку тимчасово до обрання за конкурсом на посаду завідувача відділу наукової організації розвитку радіологічної допомоги населенню відповідач не міг, оскільки у позивачки відсутня необхідна кваліфікація для заміщення цієї посади. Інших заяв про переведення від ОСОБА_1 не поступало.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що звільнення позивачки з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України проведено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства, що є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 40 п.1, 49-2, 49-4, 232-233 Кодексу законів про працю України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут медичної радіології» ім. С.П. Григорєва НАМН України» про поновлення на роботі,- відмовити за необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ