АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/530/2016 Головуючий у І інстанції Панченко О.М.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М. , Слюсар Т.А.

за участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року за поданням державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Сергієнко Марини Федорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року подання державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Сергієнко Марини Федорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1, проживаючому в АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань покладених на нього судовим рішенням.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволені подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Сергієнко М.Ф. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права, а тому застосування судом обмеження у праві виїзду за кордон до ОСОБА_1 є передчасним, так як судом не встановлено умисного ухилення боржником від виконання судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_5, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з підстав, викладених у ній, представників стягувача ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, державного виконавця Сергієнко М.Ф. , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги , як безпідставної, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 р. №606-XIV.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано статтею 377-1 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду від 10 травня 2012 року змінено рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2011 року і стягнуто з ОСОБА_1 за договором позики від 15.12.2008 року позику в сумі 2 686 294 грн. 40 коп. , 3% річних від суми боргу - 167 069 грн. 69 коп. і судовий збір - 1 700 грн. та витрати ІТЗ - 120 грн. на користь ОСОБА_6 , а в іншій частині позову відмовлено.

На підставі цього рішення 21 червня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист( а.с.5).

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 03 квітня 2013 року на підставі виконавчого листа № 2- 1026 від 21.06.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 за договором позики від 15.12.2008 року боргу в сумі 2686 294,40 грн., 3 % річних від суми боргу - 167 069,69 грн., судовий збір - 1 700 грн. та витрати на ІТЗ - 120,00 грн., а всього 2 855 184,09 грн. на користь ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду та боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду ( а.с. 6,30).

Проте в матеріалах справи відсутні дані про направлення ОСОБА_1 цієї постанови та її отримання останнім.

08 квітня 2013 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві накладено арешт на все майно, що належить боржнику та заборонено здійснювати відчуження будь - якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1, копія якої направлена боржнику за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с. 31).

Докази про отримання боржником копії цієї постанови у матеріалах справи відсутні.

Не містять матеріали справи і доказів про отримання боржником повісток державного виконавця та інших направлених державним виконавцем на його адресу документів.

За даними, які є в матеріалах справи, на ім'я боржника зареєстрована квартира АДРЕСА_1 та будинок, який був описаний ВДВС Броварського МУЮ 23.08.2013 і земельна ділянка площею 0,132 га в АДРЕСА_2 ( а.с. 33,35, 50).

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна щодо суб'єкта на зазначену квартиру, будинок та земельну ділянку на підставі постанови державного виконавця накладено арешт (а.с .83-85).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року відмовлено судом у задоволені подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_2 ( 59,60).

Зі змісту ухвали випливає, що відмовляючи у задоволенні подання, суд виходив з того, що матеріали справи не свідчать про те, що державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження вжито заходів примусового виконання рішення суду, передбачених Законом України " Про виконавче провадження" і що боржник перешкоджає або ухиляється від вчинення таких заходів та відсутні документи, які б підтверджували належне повідомлення боржника щодо проведення державним виконавцем виконавчих дій.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року відмовлено в задоволені подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки суду не надано доказів та не здобуто їх судом під час розгляду подання про те, що боржник має намір виїхати за межі України з метою уникнення від виконання грошових зобов'язань( а.с. 45).

09 червня 2015 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві в рахунок погашення заборгованості 14 000 грн., 10 000 ,00 грн..

До апеляційної скарги представник ОСОБА_1 додав ще дві квитанції про сплату боржником 13 травня 2015 року в рахунок погашення боргу 10 000 грн. та 05 травня 2015 року - 14 850 грн. 00 коп.

Державним виконавцем у судовому засіданні Апеляційного суду м. Києва зазначена обставина не заперечувалася, але вона пояснила, що частина грошових коштів, які були сплачені боржником державним виконавцем було помилково зараховано на погашення виконавчого збору .

Задовольняючи подання державного виконавця та тимчасово, обмежуючи ОСОБА_1, у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, суд на вимоги зазначені Закону та наведені обставини справи не звернув уваги і за відсутністю доказів, які б свідчили про ухилення боржником від виконання судового рішення тимчасово обмежив ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з відмовою у задоволені подання державного виконавця, оскільки у матеріалах справи відсутні докази про обізнаність боржника про відкриття державним виконавцем виконавчого провадження та вчинення інших виконавчих дій направлених на виконання рішення суду і отримання боржником повісток державного виконавця та копії постанов про зобов'язанням ним вчинити певні дії, отже відсутні докази про ухилення боржником від виконання рішення суду.

Керуючись ст. 303,304,307,312,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року скасувати та відмовити у задоволені подання державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Сергієнко Марини Федорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: