Судді Франківського районного суду м. Львова Марків Ю.С. стосовно рішення Франківського районного суду м. Львова від 08.11.2016 року у цивільній справі №2о/465/382/16 за заявою комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з участю зацікавленої особи ОСОБА_1 про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_2.
Франківський районний суд м. Львова 08.11.2016 року ухвалив рішення, яким задовольнив заяву КЗ «ЛОКПЛ» та госпіталізував ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у комунальний заклад «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» для примусового лікування.
Стосовно постановленого рішення висловлюю окрему думку.
Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, котрий доставлений на прохання та у супроводі батька ОСОБА_1 в приймальне відділення КЗ «ЛОКПЛ» 01.11.2016 року за скеруванням лікаря-психіатра ОСОБА_3
03 листопада 2016 року винесено ухвалу про залишення без руху даної заяви.
08 листопада 2016 відкрито провадження у справі за вказаною заявою, розгляд справи призначено на 08 листопада 2016 року.
Заява психіатричного закладу мотивована тим, що хворий страждає на тяжкий психічний розлад: параноїдна шизофренія F 20.0., безперервний перебіг із вираженим психопатоподібним типом дефекту. Вказане проявляється наявністю в нього тяжкого психічного розладу, порушенням мислення, волі, емоцій, поведінки, а саме: пацієнт напружений. На питання відповідає не по суті , зиркає по боках. Мова та мислення розірване, непослідовне, переживань не розкриває, розлади сприйняття заперечує, але очевидно має голоси «імперативного» характеру. Критика відсутня, як до свого стану, так і до його поведінки вдома. Від добровільного лікування ОСОБА_2 відмовився
У судовому засіданні зацікавлена особа ОСОБА_1 заяву заперечив та пояснив, що ОСОБА_2 не проявляє на його думку будь-яких психічних захворювань, лише інколи у них виникають конфлікти, оскільки вони не можуть вжитись між собою в одній квартирі, а тому категорично просить у задоволенні заяви відмовити. Окрім того, пояснив, що заява написана ним про госпіталізацію сина була подана у звязку з неприязними відносинами які між ними існують, та конфліктом, що мав місце в той день.
Представник психіатричного закладу свою заяву підтримав та просив таку задовольнити з підстав наведених у такій.
ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву заперечив, надав пояснення аналогічні по суті поясненням зацікавленої особи ОСОБА_1, просив відмовити в задоволенні заяви комунального закладу.
Конституція України у ст. 3 проголошує визнання людини, її життя та здоров'я, честь, гідність, недоторканість та безпеку найвищою соціальною цінністю. Регулюючий вплив конституційної держави на соціальну сферу життєдіяльності суспільства передбачає законодавче регулювання найважливіших відносин у сфері охорони життя та здоров'я людини. Цивільний кодекс України визначає здоров'я людини як особисте немайнове благо, що охороняється цивільним законодавством. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.
Відповідно до ст.3 Закону України Про психіатричну допомогу кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, з мінімальними соціально-правовими обмеженнями (ст. 4 Закону).
Статтею 14 вказаного Закону визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Тобто для госпіталізації особи до психіатричного закладу недостатньо лише факту наявності у цієї особи психічного розладу, а повинні бути в наявності ознаки, передбачені вказаною правовою нормою.
З матеріалів справи вбачається, що приводом для поміщення ОСОБА_2 до психіатричного закладу стало скерування лікаря-психіатра ОСОБА_3 КП ЛОР «ЛСШМД» підстанція №1 бригада №4 бригади швидкої допомоги №4 .
Заява мотивована тим, що 01.11.2016 у відділенні психіатричної лікарні був проведений первинний клінічний психіатричний огляд, запропоновано надати добровільну усвідомлену інформовану згоду на обстеження та лікування в умовах психіатричного закладу, однак в силу свого психічного стану не міг надати усвідомлену згоду на подальше лікування в межах комунального закладу Львівська клінічна психіатрична лікарня, в зв'язку із чим та на підставі ст.14, ст.16 Закону України Про психіатричну допомогу був оглянутий комісією лікарів психіатрів цієї лікарні.
При огляді йому встановлено діагноз: параноїдна шизофренія F 20.0., безперервний перебіг із вираженим психопатоподібним типом дефекту, який позбавляє його здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан, поведінку, внаслідок чого виявляє реальну небезпеку для себе та оточуючих, проявляв агресію до батька, неодноразово наносив йому побої.
За ст. 22 Закону України Про психіатричну допомогу надання психіатричної допомоги в примусовому порядку можливо лише на підставі судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду заяви представника психіатричного закладу.
Відповідно до зазначеної норми (ч.4), ч. 1 ст. 281 ЦПК України, розгляд заяви про госпіталізацію особи до психіатричного закладу проводиться протягом 24 годин.
Матеріалами справи стверджується, що з 01.11.2016 по 08.11.2016 ОСОБА_2 утримувався без будь-якої законної підстави в Комунальному закладі «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».
Заяву про надання психіатричної допомоги ОСОБА_2Я від 23.12.2015 року розглянуто судом 29.12.2014року, чим порушено передбачені процесуальним законом строки розгляду заяви.
Відтак, суд приходить до висновку, що відносно ОСОБА_2 було допущено порушення його права на свободу та особисту недоторканність (ст.ст.29,32 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Окрім того, в судовому засіданні поясненнями лікаря-психіатра, зацікавленої особи та особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію не доведена та обставина, що саме у зв`язку з наявністю у ОСОБА_2 психічного розладу, він вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 вірно орієнтований у просторі, часі та своїй особі. Вірно вказав всі свої анкетні дані. Суду дав логічні та обґрунтовані пояснення щодо своєї незгоди з примусовою госпіталізацією. На всі питання суду та інших учасників процесу давала чіткі та зрозумілі відповіді.
Слід зазначити, що не кожна особа, що має психічне захворювання становить загрозу для оточуючих, а тому конфлікти, на які покликаються учасники судового розгляду, не можуть бути підставою для примусової госпіталізації.
Враховуючи наведене, вважаю, що підстави, які передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», і які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію та проведення лікування ОСОБА_2 в примусовому порядку відсутні.
Суддя Марків Ю.С.