Провадження №22-ц/784/962/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 489/6296/15-ц Головуючий 1інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/784/962/16 Доповідач Темнікова В.І. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Прокопчук Л.М., Маляренко І.Б.,

при секретарі Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі КП «ММБТІ»), за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та відновлення становища, яке існувало до порушення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що він є власником садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. 6 Інгульська, 72. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, яка згідно з рішенням виконкому Миколаївської міської ради депутатів від 29.12.1953 р. № 72 була зареєстрована за землекористувачем по вул. 3-тя Кладбіщинська, 1 (зараз вул. 6-та Інгульська, 72) загальною площею 910 кв.м, у тому числі 2080 кв.м надано у користування, що підтверджується архівним витягом від 08.07.2008 № 01-23/867 та архівною довідкою від 07.07.2008 № 01-23/868. З правої сторони від його домоволодіння в будинку № 70 проживає сусідка ОСОБА_3, з якою вони не знаходять порозуміння щодо встановлення суміжної межі землекористування. За станом на дату подання даної позовної заяви у Ленінському районному суді м. Миколаєва розглядалась справа № 2-а/489/49/2015р. за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради про оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень, згідно з якою вказана особа просить визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Миколаївської міської ради та зобов'язати відповідача у найкоротший термін вирішити питання щодо встановлення (відновлення) межі між земельними ділянками розташованими у м. Миколаєві по вул. 6-а Інгульська № 70 та 72. Ознайомившись у червні 2015 року з матеріалами інвентаризаційної справи № 4374 по домоволодінню № 72 він виявив перший план поточної інвентаризації від 20.07.1945р, згідно наступного плану загальна площа земельної ділянки № 1 по вул. 3-й Кладбіщинській в м. Миколаєві (нині вулиця 6-та Інгульська, 72), складає 4337,0 кв. м та збільшена на 1347,0 кв.м в порівнянні з рішенням № 2660 від 29.12.1953р. Земельна ділянка має форму шестикутника. Лінійні розміри земельної ділянки становлять: по фасаду - (20,0+34,0)м; по правій межі (суміжній з домоволодінням № 70) - 107,0 м; по лівій межі - 115,0 м; по тильній межі - 27,50 м. Прив'язка житлового будинку літ. «Б-1» до межі суміжного землекористування відсутня. Наступна інвентаризація від 19.03.1949р., про що свідчить план поточної інвентаризації. Конфігурація земельних меж не змінена, форма ділянки - шестикутник. Загальна площа земельної ділянки складає 1804 кв. м та значно зменшена: на 2533,0 кв. м в порівнянні з планом поточної інвентаризації від 20.07.1945р; на 1186,0 кв. м в порівнянні з рішенням про відведення ділянки. Прив'язка житлового будинку літ. «Б-1» до межі суміжного землекористування (з боку вул. 6-та Інгульська, 70) складає 1,0 м. З огляду на дані інвентаризації станом на 19.03.1949р. з боку вул. 6-та Інгульська, 70 від його житлового будинку до межі суміжного землекористування була визначена прив'язка в 1,00 м. Однак, згідно з матеріалами інвентаризації від 20.07.1953р, відстань 1,0 м до межі суміжного землекористування з боку домоволодіння №70 по вул. 6-тій Інгульській відсутня, хоча зовнішні розміри житлового будинку літ. «Б-1» не змінилися. Отже, з невідомих причин відстань 1,0 м до межі суміжного землекористування з боку домоволодіння №70 зникла. Вважає, що діями відповідача під час проведення інвентаризації та результатів її оформлення 20.07.1953 року були порушені його законні права та інтереси, які полягають у позбавлені його всупереч законодавству вільного доступу до його домоволодіння з метою догляду та здійснення його поточного ремонту, яку надавала, відповідно до інвентаризації від 19.03.1949р. відстань до межі сусідньої ділянки розміром 1,0 м. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд визнати дії КП «ММБТІ» з позбавлення його доступу до домоволодіння, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. 6-а Інгульська, 72 з боку домоволодіння, розташованого за адресою: м. Миколаїв вул. 6-та Інгульська, 70, шляхом прибирання відстані до межі сусідньої ділянки розміром 1,0 м у плані за результатами інвентаризації від 20.07.1953р. незаконними та відновити становище яке існувало до проведення та оформлення результатів інвентаризації від 20.07.1953р., а саме: зобов'язати відповідача визначити у плані земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку вул. 6 Інгульська, будинок № 72, м. Миколаєва відстань в 1,00 м до межі суміжного землекористування розташованого за адресою: м. Миколаїв вул. 6-та Інгульська, 70, яка існувала за даними інвентаризації станом на 19.03.1949 р.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 до КП «ММБТІ», за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та відновлення становища, яке існувало до порушення відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Представник відповідача не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Третя особа ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, також вважаючи його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи рішення по справі суд виходив з встановлених ним фактів про те, що відповідно до п. 1.1. копії статуту затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 26 січня 1999 р. КП «ММБТІ» є правонаступником державного підприємства «Бюро технічної інвентаризації» заснованого на підставі розпорядження Ради Міністрів УРСР №2447 від 06 вересня 1951 року і рішення Миколаївського облвиконкому №2145 від 08 жовтня 1951 року. Із огляду в судовому засіданні інвентарної справи на житловий будинок по вул. 6-Інгульська, 72 в м. Миколаєві встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 21 квітня 2010 р. державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори набув право власності на ціле домоволодіння № 72 по вул. 6 Інгульській в м. Миколаєві після смерті матері ОСОБА_4, а та, в свою чергу, успадкувала цілий будинок згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори 03 липня 1979 р. після смерті 17 жовтня 1977 р. ОСОБА_5, якій воно належало на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 04 травня 1979 р., яке було видано замість свідоцтва про право особистої власності від 17 травня 1951 р. та свідоцтва про право на спадщину від 15 грудня 1975 р. Перед цим, ОСОБА_5 успадкувала 1/2 частину домоволодіння по вул. 3-тя Кладбіщенська, 1 в м. Миколаєві на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті 21 квітня 1943 р. чоловіка ОСОБА_6, посвідченого 15 грудня 1955 р. державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори. Свідоцтвом, виданим Миколаївським міським житловим управлінням 17 травня 1951 р., посвідчувалося право власності ОСОБА_6 і ОСОБА_5 на житловий будинок по вул. 3 Кладбіщенська, 1 в м. Миколаєві на підставі рішення народного суду 6 дільниці м. Миколаєва від 26 квітня 1951 р. у справі №2-244. Рішенням народного суду 6 дільниці м. Миколаєва від 26 квітня 1951 р. у справі №2-244/1951 за позовом ОСОБА_5 був встановлений факт права власності на домобудівлю по вул. 3 Кладбіщенська, 1 в м. Миколаєві за нею та ОСОБА_6 В цьому рішення було встановлено, що подружжя ОСОБА_6 володіли цим будинком з 1915 р., а у звязку із включенням селища Водопій до меж м. Миколаєва та смертю у 1943 р. чоловіка ОСОБА_6, то ОСОБА_5 не має змоги переоформити будинок на себе. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1801 від 16 серпня 1966 р. про надання дозволу ОСОБА_5 на зведення нового будинку на місці житлового будинку літ. А було встановлено, що ОСОБА_4 є онукою ОСОБА_5 На теперішній час на підставі свідоцтва про право власності від 10 березня 2011 р. виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради позивач є власником домоволодіння по вул. 6 Інгульська, 72, яке складається з житлового будинку літ. А та житлового будинку літ. Б. (а.с.36). Згідно копії технічного паспорту, виготовленого КП «ММБТІ» 26 жовтня 2010 р. по вул. 6 Інгульській, 72 в м. Миколаєві житловий будинок літ. Б побудований у 1917 р., а житловий будинок літ. А побудований у 1974 р. (а.с.68-73). Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 30.11.1962 р. вул. 3-тя Кладовищенська перейменована на вул.6 Інгульська (а.с.38). Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29 грудня 1953 р. за користувачем по вул. 3 Кладовищенська, 1 було зареєстровано 910 кв.м. земельної ділянки, а 2080 кв. м. залишено в тимчасове користування (а.с.64). Із ухвали апеляційного суду Миколаївської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 від 19 вересня 2012 р. вбачається, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22 червня 1990 р. за користувачем будинку №70 було зареєстрована земельна ділянка площею 774 кв. м., в тому числі 174 кв. м. залишків наданих в користування (а.с.95-96).

Також судом було встановлено, що як пояснив в судовому засіданні представник КП «ММБТІ», рішення виконкому від 29 грудня 1953 р. фіксувало не межі між земельними ділянками, а обміри, які були проведені працівниками БТІ за фактичним станом речей, що існував на час вимірів. З оглянутого судом плану обміру вбачається, що план обмірів складений техніком БТІ 11.07.1953 р., в ньому накреслене графічне зображення меж земельної ділянки по вул. 1 Кладовищенська, 1 в м. Миколаєві та зазначена площа земельної ділянки. Також креслення лінії розмежування по стіні будинку літ. Б, прибудови літ. Б зазначено і в генеральному плані земельної ділянки по вул. 3 Кладовищенська, 1 наявному в інвентарній справі виготовленому 20 липня 1953 р. За планом обмірів від 11 липня 1953 р. та генеральним планом земельної ділянки від 20 липня 1953 р. земельна ділянка по вул.3 Кладовищенська, 1 (зараз вул. 6 Інгульська, 72) та вул. 3 Кладовищенська, 3 (зараз вул.6 Інгульська, 70) відмежовувалася з правого боку починаючи з фасаду та надалі вглиб земельної ділянки за лінією, яка частково проходить по стіні будинку літ. Б та прибудови літ. Б по вул. 3 Кладовищенська, 1, що відображалося в подальшому при поточних інвентаризаціях. Відповідно до генерального плану земельної ділянки, виготовленого БТІ 19 березня 1949 р. по вул. 3 Кладовищенська, 1, межа по правій бічній стороні йшла з фасаду і вглиб земельної ділянки по прямій лінії на відстань 73,30 м паралельно до стіни житлового будинку літ. Б та прибудови літ. б на відстані 1,0 м. 21 грудня 2011 р. ухвалою апеляційного суду Миколаївської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою розташованою під будинком №72 по вул. 6 Інгульській шляхом знесення забору, встановлення забору на межі земельних ділянок та інше, було залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2011 р., яким позов було залишено без задоволення. При цьому судами в цій справі було встановлено, що ОСОБА_2С, не довів де проходила межа при виділенні земельних ділянок, за висновком повторної комісійної судової будівельнотехнічної експертизи у звязку із тим, що з 1945 р. конфігурація земельних ділянок №70 та №72 змінювалися, на планах земельних ділянок поточної інвентаризації відсутні привязки житлових будинків №70,72 до межі суміжного користування, визначити в яку сторону та з якого боку відбулося зміщення меж земельних ділянок не є технічно можливими. Крім того, між земельними ділянками не встановлено межі в натурі. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2014 р. було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення в натурі межі між земельними ділянками через те, що спір щодо встановлення межі між земельними ділянками не підвідомчій суду до його вирішення органами місцевого самоврядування. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 р., визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо не вирішення по суті земельного спору про встановлення межі між земельними ділянками №70 та №72 по вул. 6 Інгульська в м. Миколаєві за заявою ОСОБА_3 та зобов'язано виконавчий комітет Миколаївської міської ради вирішити земельний спір по суті в місячний термін з дня набрання постанови суду законної сили.

Крім того, приймаючи рішення по справі, суд виходив також з того, що позивач, звертаючись до суду, не навів обставин з посиланням на докази, в чому полягає протиправність дій БТІ при проведенні технічної інвентаризації в 1953р. враховуючи сутність технічної інвентаризації як фіксації технічних параметрів матеріальних обєктів, а також того, чи був внаслідок дій або бездіяльності БТІ порушений порядок користування суміжними земельними ділянками №70 та № 72, уздовж зафіксованої працівниками БТІ межі з 1953р. і до набуття позивачем права власності на житловий будинок по вул.. 6 Інгульська,72 в м. Миколаєві. Більш того, враховуючи те, що земельна ділянка певною площею була зареєстрована за будинком по вул.. 1 Кладовищенська,1 в м. Миколаєві лише в грудні 1953р.. а в 1949р. ця земельна ділянка ще не була зареєстрована за користувачем земельної ділянки, суд дійшов висновку, що позивач не має права на захист земельного права, яке на 1949р. ще не існувало, а попереднім користувачем земельної ділянки не оспорювалося. Спір про відновлення чи встановлення межі підвідомчий органам місцевого самоврядування.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону, зазначеним в тексті рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував того, що позов направлений на захист прав позивача як власника будинку, а не користувача земельної ділянки і що ці права були порушені саме діями працівників відповідача при проведенні інвентаризації 20.07.1953р., за результатами якої відповідач прибрав у плані при кресленні графічного зображення домоволодіння № 72 відстань 1м до межі суміжного землекористувача № 70, хоча зовнішні розміри житлового будинку літ. «Б-1» не змінилися, не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення, так як для захисту прав позивача як власника будинку є інший передбачений законом спосіб захисту прав, а саме шляхом звернення до належного відповідача з позовом про усунення перешкод у користуванні належним йому будинком. Доводи апелянта про те, що саме неналежним на його думку зображенням у кресленні у 1953р. того, де фактично на той час проходила межа між домоволодіннями, були порушені права позивача направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку у сукупності з іншими доказами по справі. При цьому колегія суддів враховує те, що технічні паспорти, плани ( генеральні, схематичні плани) земельних ділянок, які складаються працівниками відповідача, не є правовстановлюючими документами, оскільки вони, як правильно зазначив суд, є тільки фіксацією технічних параметрів матеріальних обєктів, які знаходяться на місцевості, яку обстежують працівники відповідача, на час такого обстеження. Правомірність розташування тих чи інших об,єктів, дотримання відстаней між ними, після фіксації працівниками відповідача їх місцерозташування, вирішується у інший передбачений законом спосіб.

З тих же підстав не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував при вирішенні спору те, що п. 3.25* ДБН 360-92* Містобудування.Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992р. № 44, передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1м, оскільки відповідач при здійсненні креслень планів земельних ділянок не встановлює і не змінює фактичні розміри чи конфігурацію земельних ділянок, не приймає з цього приводу ніяких рішень, а тільки фіксує місцерозташування тих чи інших обєктів. Достатньої кількості безспірних доказів того, що при здійсненні креслення в 1953р. працівники відповідача неправильно зафіксували місце розташування об,єктів нерухомості на спірних земельних ділянках чи місце розташування межі, суду позивачем надано не було. Більш того, із системного аналізу, як тексту позовної заяви, так і тексту апеляційної скарги, вбачається, що апелянт фактично не згоден з місцем розташування межі між спірними земельними ділянками, а для вирішення цього питання, як правильно зазначив суд в рішенні суду є інший визначений законом спосіб вирішення спору.

Інші доводи апелянта містять його субєктивний аналіз як матеріалів справи, так і вимог діючого законодавства і фактично направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну та правильну оцінку в їх сукупності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303,307,308, 314,315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді