АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

12 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Корчевного Г.В., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України, в інтересах якого діє Тужиков МихайлоАдійович,

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року позивач, вважаючи, що Міністерство оборони України (далі - МОУ) є відповідальною особою, за моральну шкоду, завдану йому внаслідок отримання травми, яка пов'язана з виконанням ним обов'язків військової служби, що призвела до встановлення інвалідності, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 100 000 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року позов задоволено частково та стягнуто з відповідача 25000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій зазначив, що рішення ухвалено в результаті порушення норм процесуального права.

Посилаючись на те, що судом невірно застосовано норми матеріального права, оскільки до правовідносин, що виникли між військовослужбовцем та відповідачем, не підлягають застосуванню положення ст. 1167 ЦК України, просив рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача МОУ - Дорожинська А.Д. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача 25 тис. грн. у відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції, виходив із наявності визначених ст. 23, 1167 ЦК України правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду, оскільки такого висновку суд першої інстанції дійшов за неповного з'ясування обставин справи, порушенням норм матеріального права та з застосуванням норм матеріального права, що не підлягали застосуванню до вказаних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді начальника фінансово-економічної служби - помічника начальника Центрального управління воєнно-топографічного та навігацій з фінансово-економічної роботи Головного управління оперативного забезпечення Командування сил підтримки Збройних сил України, який перебуває у розпорядженні начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України.

14 січня 2010 року по дорозі на роботу, в умовах сильного снігопаду та ожеледі, підслизнувся, впав та отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку та забій ліктьового суглобу.

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.12.2010 року № 1022 ОСОБА_2 звільнено з лав Збройних Сил України за станом здоров'я.

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по стройовій частині) від 28.12.2010 року № 238 ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

На підставі свідоцтва про хворобу № 567-п, висновку МСЕК від 18 січня 2012 року та довідки до акту МСЕК серії 10 ААА № 776898 від 24.01.2012 при огляді позивачу встановлена ІІ (друга) група інвалідності до 01.02.2014 року, причиною чого стала травма, пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. Позивачу рекомендована робота в спеціально створених умовах. Згідно неврологу на МСЕК ОСОБА_2 з 2008 року страждає на гіпертонічну хворобу, постійно приймає гіпотензивні препарати.

В подальшому рішенням МСЕК ОСОБА_2 встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності.

Суд, застосувавши ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 23, 1167 ЦК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки судом не враховано, що правові підстави, передбачені ст. 23, 1167 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є взаємовиключними.

Так, відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Порядок відшкодування моральної шкоди, визначений даною нормою, передбачений для деліктної відповідальності на спірні правовідносини не поширюється, так як законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців в разі встановлення інвалідності.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку.

Враховуючи, що ст. 1167 ЦК України регулює позадоговірні (деліктні) відносини, колегія суддів погоджується, що ця норма матеріального права на дані правовідносини не поширюється, і діє спеціальний закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Норми ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлюють судовий порядок розгляду справ про захист їх прав, передбачаючи серед іншого можливість відшкодування моральної шкоди, але не встановлює підстави та порядок для задоволення такої вимоги.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме; протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку та вини завдавача. При цьому треба враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльності) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В позові позивач лише посилався на спричинення йому моральної шкоди, яку обґрунтовував душевними стражданнями, яких він зазнав у зв'язку з встановленням інвалідності.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних доказів дійсного спричинення моральної шкоди та причинно-наслідкового зв'язку з діями відповідача ОСОБА_2 не надав, адже й, навіть, у випадку здійснення відповідачем порушення прав позивача, сам факт порушення не може бути достатнім доказом завдання моральної шкоди.

Крім того, судом не враховано, що законодавцем чітко передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців звільнених з військової служби у разі встановлення інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби у формі виплати грошової допомоги.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відсутні передбачені законом підстави для їх задоволення, що не було враховано судом при ухваленні рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат, є помилковими.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми закону, що регулюють встановлені правовідносини, судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 316, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України, в інтересах якого діє Тужиков Михайло Адійович, - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/16301/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1233/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.