Справа № 343/3192/14-ц
Провадження № 22-ц/779/903/2016
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням державного виконавця ВДВС Долинського районного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Долинського районного суду від 25 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Долинського районного суду від 25 грудня 2014 року задоволено подання державного виконавця ВДВС Долинського районного управління юстиції та тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа на строк до виконання ним зобовязання за зведеним виконавчим провадженням №44275604 з виконання: виконавчого листа № 2-а-4244/08, виданого 09.10.2008 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 2700 грн. податкового боргу; наказу № 459, виданого 22.04.2013 року Господарським судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» 32281, 98 грн. та 1720 грн. судового збору; виконавчого листа № 1-58/08, виданого 08.01.2009 року Долинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь Долинського УПФУ 2022 грн. відшкодування завданої шкоди.

ОСОБА_2 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права при її винесенні. Апелянт вказує, що він не ухилявся від виконання зобовязання за вищевказаними виконавчими документами. При зверненні до суду державним виконавцем не було подано вагомих доказів ухилення боржника від виконання зобовязань. У матеріалах справи містяться лише докази існування зобовязання, що не може бути підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

З наведених підстав апелянт просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, про відмову в задоволенні клопотання головного державного виконавця про тимчасове обмеження його у виїзді за межі України.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт вимоги скарги підтримав в повному обсязі.

Представник державної виконавчої служби в судове засідання не з»явився.

Вислухавши доповідача, пояснення сторони, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини - кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Також п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець посилався на те, що на виконанні у ВДВС перебуває зведене виконавче провадження №44275604 з виконання: виконавчого листа № 2-а-4244/08, виданого 09.10.2008 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_2 в користь держави 2700 грн. податкового боргу; наказу № 459, виданого 22.04.2013 року Господарським судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» 32281, 98 грн. та 1720 грн. судового збору; виконавчого листа № 1-58/08, виданого 08.01.2009 року Долинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь Долинського УПФУ 2022 грн. відшкодування завданої шкоди.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Отже, підставою для звернення державного виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є вчинення боржником таких діянь (дії чи бездіяльності), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Особа, що має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Саме лише невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження (Аналіз судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Верховний суд України, 01.02.2013 року).

Задовольняючи подання та тимчасово обмежуючи у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами подання підтверджується факт наявності в ОСОБА_2 невиконаного зобовязання за зведеним виконавчим провадженням.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем направлено запити в реєструючі установи про перевірку майнового стану боржника. Згідно довідки Великотурянської сільської ради ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, власного майна на території сільської ради не має (а.с.9).

30.09.2014 року державним виконавцем складено Акт, згідно якого за місцем проживання ОСОБА_2 належного йому майна не виявлено (а.с.12).

За даними Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, ОСОБА_2Д, є власником нерухомого майна за адресою Івано-Франківська область, Долинський район, с.Велика Туря, проспект Шевченка, 1. Постановою державного виконавця від 15.11.2012 року на вказане майно накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (а.с.14-15).

Таким чином доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання зобовязань державним виконавцем не подано, тому колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання головного державного виконавця ВДВС Долинського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст. ст. 307,312, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Ухвалу Долинського районного суду від 25 грудня 2014 року скасувати, в задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Долинського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю.

ОСОБА_3