Справа № 136/784/15-ц
провадження № 2/136/14/16
РІШЕННЯ

іменем України

"26" жовтня 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенка Д. Т.

за участі секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що 05.05.1995 року, з дозволу власника квартири № 5 в будинку №5, що розташована в м. Липовець вул. Столярського, вона разом із сім»єю : чоловіком та неповнолітньою донькою вселилась у вищевказану квартиру. Згідно їх домовленості з відповідачем вона мала привести квартиру у відповідне становище для можливості в ній проживати, облаштувавши усі необхідні комунікації, доглядати квартиру, а також сплачувати всі комунальні послуги за її використання. Фактично у квартирі постійно з 1995 проживає лише вона, ОСОБА_2 з 1995 року в даній квартирі не проживав, не вселявся у спірну квартиру і не був прописний у ній. Після її вселення Відповідач виїхав у невідомому напрямку та до цього часу будь-яких контактів між ними не було. На час вселення у дану квартиру, вона була необлаштована, зокрема були відсутні вхідні двері, вікна у квартирі були без скла, всі кімнати та місця загального користування були в аварійному стані. За час проживання та користування житлом із 1995 року по даний час, позивачка ОСОБА_1 повністю зробила капітальний та поточні ремонти квартири, провела газ, воду, зробила парове опалення. За весь період часу позивач оплачувала всі комунальні послуги, витрати на облаштування території біля житлового будинку та інше. Позивачка вважає, що вона вже понад двадцять років вільно, безперервно та відкрито володіє даною квартирою, а відтак набула на неї право власності за набувальною давністю. та просила визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на квартиру № 5 в будинку №5 розташованому в м. Липовець вул. Столярського, за набувальною давністю.

В судовому засідання позивачка ОСОБА_1 не з»явилась, подала заяву в якій просила справу розглянути у її відсутність, позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2, місце проживанння, якого невідоме, в судове засідання не з2явився, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, шляхом розміщення публікації в засобах масової інформації(газета Вінничина № 78(23120).

За таких обставин справа розглянута у відсутність сторін за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири № 5 в житловому будинку за №5 по вулиці Столярського в м. Липовець, Вінницької області.

Позивачка ОСОБА_1 з 05.05.1995 року по даний час сплачувала кошти за опалення, газо, електро, водопостачання та вивезення твердих побутових відходів, проводила газ та проживає у квартирі № 5, що розташована в житловому будинку за №5 по вулиці Столярського в м. Липовець, Вінницької області (а.с.6-11).

Отже, правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Житловим та Цивільним кодексами України та спеціальними нормами закону що регулюють порядок приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право приватної власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Та вважається набути правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 316 ЦК України, передбачено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України, власність зобов'язує.

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угод (ст.150 ЖК України).

Згідно ст.158 ЖК України, в редакції яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Статтею 640 ЦК України визначено момент укладення договору, відповідно до якої, договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Відомостей про наявність договірних відносин між сторонами судом не встановлено.

Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

В розумінні даної норми закону володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов'язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю.

При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК встановлено, що правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Таким чином в судовому засіданні було встановлено та сторонами не заперечувалось, що позивач ОСОБА_1 з 05.05.1995 року по даний час, тобто безперервно, добросовісно, відкрито для сторонніх осіб володіє спірною квартирою за № 5 в будинку за № 5 в м. Липовець, Вінницької області, шляхом проживання у ній, проводила ремонтні роботи, оплачувала комунальні платежі та інше, тобто більше ніж десять років. В той час, як відповідач, який є власником спірного нерухомого майна, не вчиняв впродовж зазначеного вище строку жодних дій щодо здійснення свого права власності, до якого його зобов'язує закон.

З огляду на викладене та у контексті вище приведених норм регулювання предмета спору, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено належними та допустимими доказами сукупність юридичних фактів за наявності яких у суду є всі підстави для визнання за позивачами права власності на спірну квартиру за набувальною давністю, а тому позов цій частині є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 316, 322, 328, 344, 640 Цивільного кодексу України, ст.ст.150, 157 Житлового кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року за №2, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст.10,11, 60, 80, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 5 в будинку за № 5, що розташований в місті Липовець по вулиці Столярського Вінницької області за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_3