АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1035/16 Головуючий 1 інстанції -
Категорія:договірні Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в особі її представника ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 11 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА :

31 липня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням зміни її представником 27.11.2015 року підстав позовних вимог , просила стягнути з відповідача на її користь 3% річних за період з 15.05.2014 року по 24.06.2015 року в сумі 9420,87 грн., індекс інфляції за вказаних період часу в сумі 162732,90 грн. та судові витрати у справі.

Вказані вимоги обгрунтовувала тим, що 12.10.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики , за яким відповідач отримала у неї в борг 24300,00 доларів США .

Позивач зазначає, у зв»язку з невиконанням відповідачем зобов»язань за вказаним договором рішенням Київського районного суду м.Харкова від 12.06.2014 року з відповідача на її користь було стягнуто заборгованість за вказаним договором позики в сумі 294452, 22 грн..

Як на підставу стягнення з відповідача на користь позивача стягнення 3% річних та інфляційних втрат представник позивача, з посиланням на вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України,зазначає на порушення відповідачем зобов»язань по поверненню вказаного боргу.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2015 року вказані позовні вимоги позивача задоволені . Суд стягнув з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 172153, 77 грн., з яких 162732, 90 індекс інфляції та 9420,87 грн. 3 % річних від простроченої суми за період з 15.05.2014 року по 24.06.2015 року та витрати по сплаті судового збору в сумі 1721, 54 грн..

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції , в порушення вимог ч.2 ст. 31 ЦПК України прийняв до розгляду змінені позовні вимоги позивача в яких остання змінила як предмет , так і підставу позову .

Представник відповідача також зазначає , що при ухваленні рішення суд першої інстанції не дав оцінку тій обставині, що рішення суду від 12.06.2014 року виконано відповідачем 24.06.2015 року та оскільки предметом договору позики були долари США то до виниклих між сторонами правовідносин не застосовується ч.2 ст. 625 ЦК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України. під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вказані позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 172153, 77 грн., з яких : 162732, 90 індекс інфляції та 9420,87 грн. 3 % річних від простроченої суми за період з 15.05.2014 року по 24.06.2015 року суд першої інстанції , з посиланням на вимоги ст. 599, 1049, 1050, 625 ЦК України, виходив з доведеності позивачем вказаних позовних вимог .

При цьому, судом першої інстанції встановлено підтверджено наявними у справі доказами, та сторонами не заперечується ,що за договором позики від 12.10.2013 року відповідач отримала від позивача у борг грошові кошти в розмірі 24300,00 доларів США та рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.06.2014 року, з відповідача на користь позивача за вказаним договором позики була стягнута заборгованість в розмірі 294452, 22 грн. ( а.с.7-8).

Як свідчить вказане рішення суду, при розгляді справи про стягнення заборгованості за вказаним договором позики, судом встановлено, що відповідач не виконувала зобов»язання по поверненню позики з січня 2014 року, та у відповідності ч.3 ст. 61 ЦПК України, вказана обставина не підлягає доказуванню позивачем при розгляді цієї справи.

Судом першої інстанції також встановлено підтверджено наявними у справі доказами та сторонами не заперечується,що рішення суду від 12.06.2014 року було виконане відповідачем 24.06.2015 року ( а.с.9,57).

В ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено,що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов»язання виконуються належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов»язанння припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог позикодавця, не припиняє правовідносин сторін за договором позики і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє позикодавця права на отримання сум, передбачених частиною 2 ст. 625 ЦК України , оскільки відповідачем зобов»язання до 24.06.2015 року залишились невиконаними належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України.

Оскільки ж відповідач виконала зазначене рішення суду 24.06.2015 року , тоді як була зобов»язана повернути позивачу борг за договором позики ще в січні 2014 року, то суд першої інстанції, в межах заявлених позивачем вимог (ч.1 ст. 11 ЦПК України) прийшов до обгрунтованого висновку щодо права позивача у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 9420,87 грн. за період з 15.05.2014 року по 24.06.2015 року

При цьому судова колегія вважає безпідставними викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача про порушення судом першої інстанції вимог ст. 31 ЦПК України щодо прийняття до розгляду позовних вимог позивача , в яких на думку представника відповідача, остання змінила як предмет, так і підстави позову, оскільки як свідчить її позовна заява та заява її представника про зміну позовних вимог, предмет позову позивачем не змінювався та є грошовим зобов»язанням відповідача за зазначеним вище договором позики .

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в цій частині.

Між тим, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції в розмірі 162732, 90 за період з 15.05.2014 року по 24.06.2015 року та загального розміру стягнення в сумі 172153, 77 грн., виходячи з наступного

За змістом, стаття 625 ЦК регулює зобов»язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов»язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення. При цьому з рішення суду зобов»язальні правовідносини не виникають , оскільки рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність та зобов»язальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства ( ст. 11 ЦК України ).

Як передбачено нормами Закону України від 03.07.1991 року № 1282-х11 «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції -це показник ,що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті-гривні. Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України та визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня , а не іноземна валюта , яка була предметом договору, тому ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов»язання, яке визначено у гривні.

Таким чином, ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов»язання , а не на невиконання судового рішення. Прийняття рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті, не змінює природу грошового зобов»язання як такого,що визначено в іноземній валюті і не є підставою для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції.

Оскільки ж між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, то суд першої інстанції помилково застосував до цих правовідносин положення закону, який регулює порядок оплати боргу , визначеного договором у гривні.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню , як таке, що ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням зазначених норм матеріального права ( пункти 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням в цій частині нового рішення, про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині та визначеного судом першої інстанції загального розміру стягнення , з зазначених вище підстав.

Згідно до вимог частин 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні який позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В пункті 36 роз»ясень, які містяться в Постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина 1 статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір ,(наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом).

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні та зменшенню розміру стягнутих з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору до 94, 28 коп., з урахуванням ,що позовні вимоги позивача задовольняються в 18, 27 частини від заявлених нею позовних вимог ( 1721, 54 грн. : 18, 27).

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218, 88 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі її представника ОСОБА_4, задовольнити частково.

Змінити рішення Київського районного суду м.Харкова від 11 грудня 2015 року, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 індексу інфляції за період з 15.05.2014 року по 24.06.2015 року в розмірі 162732,90 грн. та загального розміру стягнення в сумі 172153, 77 грн.

Відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрат по сплаті судового збору до 94. 28 грн..

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 11 грудня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3% річних від простроченої суми за період з 15.05.2014 року по 24.06.2015 року в сумі 9420, 87 грн. залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

Т.М. Костенко