АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 січня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № CVCWAN02000184, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 14766,60 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,96% на рік з кінцевим терміном повернення 07 січня 2013 року.

Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені договорами поруки, які були укладані з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» та відповідачем ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 18 грудня 2012 року у розмірі 9255,34 доларів США, що складає 73977,92 грн., що складається з: 5006,44 доларів США- заборгованість за кредитом, 970,65 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 417,25 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 2390,48 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,28 доларів США штраф (фіксована частина), 439,24 доларів США штраф (процентна складова), у звязку з чим просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № CVCWAN02000184 від 08 січня 2008 року у розмірі 8003,78 доларів США, що складає 63977,92 грн. та судові витрати по справі, а також стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ПАТ «Акцент-Банк» суму у розмірі 10000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року позов було задоволено частково та ухвалено стягнути солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CVCWAN02000184 від 08 січня 2008 року у розмірі 10000 грн.; З ПАТ «Акцент-Банк» стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 100 грн. 60 коп., а також стягнуто стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № CVCWAN02000184 від 08 січня 2008 року у розмірі 7394,34 доларів США, що за курсом НБУ складає 59080,78 грн., що складається з: 5006,44 доларів США - заборгованість за кредитом, 970,65 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 417,25 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 1000 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та судовий збір у розмірі 490 грн. 81 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду змінити в частині зменшення заборгованості по пені, відмови у стягненні штрафів та відмови у стягненні заборгованості з поручителя ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення частково не відповідає.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 січня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № CVCWAN02000184 згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 14766,60 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,96% на рік з кінцевим терміном повернення 07 січня 2013 року.(а.с.9)

Згідно умов зазначеного Договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Також встановлено, що зобовязання за вказаним кредитним договором були забезпечені договором поруки № CVCWAN02000184 від 08 січня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, згідно якого поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обовязків за вказаним кредитним договором, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до п.12 данного договору поруки, свідчить, що порука за даним договором припиняється після закінчення 5 (пяти ) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором (а.с.12).

У звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 зобовязань за Кредитним договором, який допустив прострочку платежів, виникла заборгованість, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 18 грудня 2012 року складає у розмірі 9255,34 доларів США,, яка за офіційним курсом 7,99 грн. за 1 долар США відповідно до повідомлення НБУ від 18 грудня 2012 року становить 73977,92 грн., що складається з: 5006,44 доларів США- заборгованість за кредитом, 970,65 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 417,25 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 2390,48 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,28 доларів США штраф (фіксована частина), 439,24 доларів США штраф (процентна складова).(а.с.4-6)

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Крім того, ч.1 ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Також, відповідно до договору поруки № CVCWAN02000184 від 08 січня 2008 рокупоручитель відповідає перед Кредитором за виконання обовязків за вказаним кредитним договором, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання Боржником обовязків за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а також у випадку невиконання Боржником будь-якого обовязку з повернення кредиту, процентів чи інших платежів Кредитор зобовязаний направити на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначеням невиконаного (их) обовязку (-ів).

А відповідно до розяснень, викладених у ч.3 п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30 березня 2012 року, № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Оскільки Боржником порушені зобовязання за кредитним договором, ОСОБА_5 і звернувся до суду як до Боржника, так і до Поручителя ОСОБА_4із позовом для захисту своїх прав. Проте суд на ці обставини уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відмову в задоволенні цих вимог.

Крім того, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині зменшення в задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення зобовязань з наступних підстав.

Відповідно до вказаного вище кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у загальному розмірі 14766,60 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,96% на рік з кінцевим терміном повернення 07 січня 2013 року.

А згідно пункту 4.2 Кредитного договору, при порушенні Позичальником зобовязань по погашенню кредиту, процентів та інших обовязкових платежів, передбачених кредитним договором, останній сплачує Банку пеню в розмірі 0,1% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні.

Оскільки, як зазначалося вище, відповідачем ОСОБА_2було порушено умови кредитного договору, останній допускав прострочку платежів, у звязку з чим виникла вказана вище заборгованість, а тому колегія суддів вважає, що позивачем обґрунтовано нараховано пеню за несвоєчасність виконання зобовязань.

Крім того, згідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано та її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

А частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

А згідно розяснень, викладених у ч.2 п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість з пені, яка складається із суми 417,25 доларів США, яка за офіційним курсом 7,99 грн. за 1 долар США відповідно до повідомлення НБУ від 18 грудя 2012 року становить 3333 грн. 82 коп.

А відповідно до розрахунку заборгованості складеного позивачем станом на 18 грудня 2012 року у розмірі 9255,34 доларів США, що складає 73977,92 грн., що складається з: 5006,44 доларів США- заборгованість за кредитом, 970,65 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 417,25 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 2390,48 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,28 доларів США штраф (фіксована частина), 439,24 доларів США штраф (процентна складова)

Крім того, судом встановлено, що як на одну із підстав відмови в задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивачем в односторонньому порядку змінено відсоткову ставку за кредитним договором, але цей висновок суду не відповідає матеріалам справи, з огляду на наступне.

Судом встановлено та зазначалося вище, що 08 січня 2008 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № CVCWAN02000184, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 14766,60 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,96% на рік з кінцевим терміном повернення 07 січня 2013 року

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2.3.1 указаного договору встановлено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів у разі зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні.

Судом установлено, що в банку виникло право збільшити в односторонньому порядку розмір процентів у зв'язку зі зміною облікової ставки НБУ та збільшенням курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % порівняно з курсом долара США, установленим НБУ на момент укладення договору.

Рішення про збільшення розміру процентів прийнято банком у жовтні 2008 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», відповідно до якого встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

А відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України по справі №6-144цс12 від 19 грудня 2012 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, передбачено, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009 року.

Проте суд на вказане уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Разом з цим, з позовними вимогами про стягнення із відповідачів штрафу (фіксованої частини) в сумі 250 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 439,24 доларів США та (фіксована складова) в розмірі 31,28 доларів США колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, як зазначалося вище, а саме пунктом 6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня в цьому разі є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому на думку колегії суддів суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Крім того судом встановлено, що відповідно до договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк», останній поручився за виконання Боржником зобовязань за кредитним договором на суму 10000 грн. (а.с. 6), які ОСОБА_5 звертаючись до суду із вказаним позовом, також просив стягнути солідарно з відповідачів, а саме боржника та поручителя суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 10000 грн., але ці вимоги не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не вправі предявити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або відвирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже у справі, яка переглядається, судом першої інстанції на ці вимоги уваги звернуто не було та помилково розглянуті вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», разом з вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, оскільки предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими поручитель ОСОБА_4О поручилась відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, за виключенням ПАТ «Акцент-Банк», який поручився в межах суми 10000 грн., але за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» необхідно скасувати та провадження у справі в цій частині закрити, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та такими, що не грунтуються на законі.

Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 702 грн. 58 коп. з кожного, які були понесені позивачем при розгляді даної справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року в частині задоволених позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № CVCWAN02000184 від 08 січня 2008 року станом на 18 грудня 2012 року в сумі 6394,34 доларів США, яка за офіційним курсом 7,99 за 1 долар США становить 51090 грн. 77 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5006,44 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 970,65 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 417,25 доларів США, а також пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором в розмірі 19099 грн. 93 коп., а всього 70190 грн. 70 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» () судовий збір в сумі по 702 грн. 58 коп. з кожного.

Провадження по справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 10000 грн. та судових витрат закрити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді