Справа № 442/7047/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/783/2404/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я.,Гриновця Б.М.

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи Реєстраційна служба Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, Дрогобицька міська рада, про скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, демонтаж металевої збірно-розбірної конструкції відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі апелянт, зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено без повного та всебічного з'ясування обставин справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд в мотивувальній частині рішення не навів дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив, чим порушив постанову Пленуму Верховного суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року. Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року скасувати, та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

Позивач(апелянт) в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із сімейними обставинами, однак без надання жодних підтверджуючих документів, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, який заперечив щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, районний суд виходив з того, що права позивача як землевласника чи землекористувача, або як власника суміжного нерухомого майна не порушені та в матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення його прав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу ОСОБА_4, відповідно до рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за №213 від 23.07.1999 року було надано в оренду земельну ділянку розміром 1850 кв.м. для обслуговування торгового майданчика по вулиці Володимира Великого в м. Дрогобичі Львівської області.

Згідно рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за №370 від 23.12.1999 року надано дозвіл Субєкту підприємницької діяльності фізичній особі ОСОБА_4 на відкриття торгівельного майданчика по вул. Володимира Великого у м. Дрогобичі. Пунктом 2.2. вказаного рішення зобовязано провести роботи згідно чинного законодавства по перетворенню торгового майданчика в міні-ринок в термін до 01.10.2000 року.(а.с.129)

Як вбачається із договору оренди землі від 18.02.2009 року, Дрогобицька міська рада, як орендодавець надала, а підприємець ОСОБА_4 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення(землі комерційного використання), яка знаходиться у м.Дрогобич на вул..ОСОБА_5, загальною площею 1930 кв.м.. Відповідно до п. 3.1., визначено строк дії даного договору на три роки, тобто, з терміном дії до 18.02.2012 року.(а.с.7-10)

Згідно пункту 5 рішення Дрогобицької міської ради за №784 від 09.11.2012 року «Про продовження терміну дії рішень міської ради», ФОП ОСОБА_4 продовжено термін дії пункту 2.3. рішення Дрогобицької міської ради за №424 від 28.11.2011 року «Про надання в оренду та продовження терміну оренди земельних ділянок» для вчинення необхідних дій, повязаних із укладенням договору оренди, на термін, що не перевищує 3 місяців з дня прийняття даного рішення.(а.с.16)

Згідно п.8 цього ж рішення зазначено, що у випадку не укладення договорів оренди землі протягом 3 місяців з дня прийняття цього рішення, відповідні його пункти втрачають чинність.

Згідно ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до вимог Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічні положення передбачені також статтями 1, 6 та 19 Закону України «Про оренду землі».

Як вбачається з ОСОБА_6 №71 засідання постійно діючої комісії ради з питань регулювання земельних відносин від 08.09.2014 року, за результатами розгляду питання щодо укладення договору оренди земельної ділянки, площею 1930 кв.м., ФОП ОСОБА_4 відмовлено у підготовці такого договору(а.с.133).

За змістом статті 376 Цивільного кодексу України, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять будь-яких доказів порушення прав позивача самочинним будівництвом.

Крім того, як вбачається із Довідки за №392, виданою 11.11.2014 року КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО»(а.с.130) та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №46957053 від 04.11.2015 року(а.с.131) у позивача відсутні будь-які речові права на рухоме або нерухоме майно за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Гончара, 1.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами є також твердження позивача про наявність підстав для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки між Дрогобицькою міською радою та ОСОБА_2

З врахуванням обставин, встановлених у даній справі та вищезазначених вимог законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що договір оренди земельної ділянки, що є предметом спору, було укладено з дотриманням вимог цивільного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

А відтак, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідає фактичним обставинам справи, оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, що відповідно до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

ОСОБА_7