Провадження № 22-ц/779/1502/2016
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.

секретаря Драганчук У.М.

з участю апелянта, його представника ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з вищенаведеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем ОСОБА_6 в соціальній мережі «Фейсбук» викладено про нього недостовірну інформацію, яку 03.10.2015 року опубліковано на сторінці сайту версії IF-UA, наступного змісту: «Знаю, що ОСОБА_7 мало впливає на вибір громадян у голосуванні та інформативну користь приносить. У свій час мною було зафіксоване правопорушення за участі даного кандидата(ОСОБА_5). Потім з додатковими зусиллями вийшло добитись штрафу». «Як виявилось, ОСОБА_5 не достатньо цього уроку, і він написав на мене заяву в міліцію про погрози спалити йому хату. Як доказ предявив СМС з інтернету ніби від мого імені. Я пояснення міліції, звичайно, надав про мою непричетність до цього, але чи має моральне право людина, полковник запасу, між іншим, яка порушує ПДР бути обраним. Та звичайно, що має. Всі ми час від часу порушуємо. З ким не буває. Але лжесвідчення і брехливі заяви з метою ницої помсти… Думаю ні. Очищення від таких непорядних кандидатів - нормальний процес для будь-якої політичної партії». Розповсюдженням такої неправдивої інформації в соціальній мережі ОСОБА_6 принизив його честь і гідність як громадянина, учасника бойових дій в Республіці Афганістан та на території колишньої Югославії. В результаті цілеспрямованих дій відповідача щодо поширення вищезазначеної недостовірної інформації було підірвано його честь, гідність і ділову репутацію, чим було спричинено і значну моральну шкоду витрати немайнового характеру внаслідок приниження честі, гідності і ділової репутації як публічного громадського діяча, ускладнення подальшого активного громадсько-політичного життя, ускладнення стосунків із виборцями, що негативно сприймають нібито вчинені ним дії і поширену інформацію. Внаслідок душевного хвилювання погіршився стан його здоровя, він втратив сон, спокій, змушений був звертатись до лікаря та пройти курс лікування. Такі моральні страждання та переживання впливають на відносини у його сімї, оскільки він постійно знаходиться у стані нервового збудження. Моральну шкоду оцінив в розмірі 10 000 грн. З цих підстав просив позов задовольнити, визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують його права, ганьблять честь, гідність і ділову репутацію відомості, викладені ОСОБА_6 в соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці сайту версії IF-UA, зобовязати відповідача спростувати вищевикладені відомості шляхом спростування їх у соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці сайту версії IF-UA, а також офіційного вибачення в такий же спосіб, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та, з урахуванням уточнених позовних вимог в частині стягнення судових витрат, 1700 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення 10 000 грн. моральної шкоди та 500 грн. витрат на правову допомогу.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що не відповідають дійсним обставинам справи висновки суду першої інстанції про те, що ним не доведено належними та допустимими доказами факти, викладені в позовній заяві, а також не заявлено клопотання про заміну первісного відповідача належним та про залучення в якості співвідповідача власника інтернет-сторінки сайту версії IF-UA, на якій було розміщено допис відповідача ОСОБА_6, у звязку з чим не встановлено особу, яка поширила недостовірну інформацію.

Судом не взято до уваги, що недостовірна інформація про нього і на даний час розміщена на сторінці сайту версії IF-UA, де її можна переглянути в режимі онлайн в інтернет-ресурсі, тобто є загальнодоступною. З фотокопії сторінки (скриншоту) вбачається, що інформація викладена саме відповідачем ОСОБА_6 Доказом, що підтверджує факт розміщення вищевказаної інформації на сторінці сайту версії IF-UA є також фотокопія, зроблена ним на електронному носії (СD-диску), який суд в порушення ст. 65 ЦПК України визнав неналежним доказом та відмовився долучати до матеріалів справи.

Також суд не взяв до уваги, що в судовому засіданні представник відповідача визнав, що інформація про порушення ним правил дорожнього руху є недостовірною. Вказана інформація повністю спростовується і долученим представником відповідача та оглянутим в судовому засіданні відеозаписом, з якого вбачається, що за кермом автомобіля був не він, а інша особа.

Апелянт стверджує, що відповідач та його представник у своїх поясненнях не заперечували факт розповсюдження ОСОБА_6 недостовірної інформації, а навпаки намагались довести, що допис, який розмістив ОСОБА_6 на своїй сторінці у ОСОБА_7, містить оціночний характер. Таким чином відповідач визнав, що саме ним у соцмережі було викладено недостовірну інформацію. При цьому суд не взяв до уваги положення ст. 61 ЦПК України про те, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Крім того, неправильним та таким, що суперечить цивільно-правовим нормам, на думку апелянта, є висновок суду про необхідність заміни первісного відповідача належним. Суд не взяв до уваги положення п.п. 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» про те, що коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа є належним відповідачем. Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі. В даному випадку джерело інформації вказано, і сам відповідач та його представник не заперечували факт розміщення відповідачем даної інформації.

З наведених підстав апелянт просить рішення Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

У засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представники відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнали, рішення суду першої інстанції вважали законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи та установлено судом, що 03.10.2015 року в соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці сайту Версії if.ua було опубліковано інформацію наступного змісту: На виборах до Івано-Франківської міської ради від УНП балотується ОСОБА_5, начальник відділу продажу, андерайтингу та роботи з посередниками ПрАТ СК «Галицька». «Знаю, що ОСОБА_7 мало впливає на вибір громадян у голосуванні та інформативну користь приносить. У свій час мною було зафіксоване правопорушення за участі даного кандидата (ОСОБА_5). Потім з додатковими зусиллями вийшло добитись штрафу». «Як виявилось, ОСОБА_5 не достатньо цього уроку, і він написав на мене заяву в міліцію про погрози спалити йому хату. Як доказ предявив СМС з інтернету ніби від мого імені. Я пояснення міліції, звичайно, надав про мою непричетність до цього, але чи має моральне право людина, полковник запасу, між іншим, яка порушує ПДР бути обраним. Та звичайно, що має. Всі ми час від часу порушуємо. З ким не буває. Але лжесвідчення і брехливі заяви з метою ницої помсти… Думаю ні. Очищення від таких непорядних кандидатів - нормальний процес для будь-якої політичної партії».

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5 в частині визнання недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують його права, ганьблять честь, гідність і ділову репутацію відомості, викладені ОСОБА_6 в соціальній мережі «Фейсбук», та які 03.10.2015 року опубліковано на сторінці сайту Версії if.ua, зобовязання спростувати вищевикладені відомості шляхом спростування їх у соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці сайту Версії if.ua, а також офіційного вибачення в такий же спосіб, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факти, викладені в позовній заяві, такі є субєктивним судженням позивача, а також вони поширені не відповідачем, а власником інтернет-сторінки Версії if.ua, а тому задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з фотокопії сторінки (скриншоту) Версії if.ua від 03.05.2015 року (а.с. 110, 111), вищенаведена інформація викладена саме відповідачем ОСОБА_6, зокрема зазначається: «про це у соцмережі ОСОБА_7 написав член міськвиконкому ОСОБА_6».

Докази, які б спростовували, що така інформація викладена не ОСОБА_6 в матеріалах справи відсутні, зокрема ОСОБА_6 не надав доказів, що він звертався до власника інтернет-сторінки сайту Версії if.ua про спростування, що вказана інформація ним не надавалась.

Наведені обставини залишились поза увагою суду. Висновок суду про недоведеність позивачем, що вказана інформація була викладена в соцмережі ОСОБА_6 не відповідає матеріалам справи та зроблений без повного дослідження всіх обставин справи.

Згідно мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду правдивість інформації ОСОБА_6, що ним було зафіксоване правопорушення за участі ОСОБА_5, потім з додатковими зусиллями вийшло добитись штрафу, судом не перевірялась.

В матеріалах справи на а.с. 32 міститься копія квитанції про сплату ОСОБА_8 штрафу. Як ствердив позивач, водієм автомобіля, який виїхав на тротуар, про що виклав інформацію ОСОБА_6, був саме ОСОБА_8, а він був пасажиром цього автомобіля. Щодо водія був складений протокол про порушення правил дорожнього руху і останнім було сплачено штраф.

Вказані обставини не заперечили представники відповідача та й згідно роздруківки інформації, розміщеної ОСОБА_6 в соцмережі «Фейсбук» (а.с. 59), останній зазначив: «… І тут Дмитрович, виявляється, збирався оскаржувати протокол, а водій навіть не знав, що у нас «мирова угода». Розібравшись на місці з непорядністю і брехливістю п. Короткого, який обіцяв сплатити штраф, а потім поміняв думку, водій погодився з протоколом та постановою і сплатив, показавши мені чек».

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що інформація, яку 03.10.2015 року опубліковано на сторінці сайту Версії if.ua, наступного змісту: «У свій час мною було зафіксоване правопорушення за участі даного кандидата (ОСОБА_5). Потім з додатковими зусиллями вийшло добитись штрафу» є неправдивою та перекрученою.

Відповідно до розяснень, які містяться в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

В силу дії ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобовязана переконатися в її достовірності.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що висновок суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недостовірною вищевказаної інформації зроблений без повного дослідження всіх обставин справи та не відповідає фактичним обставинам справи. Рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалене без дотримання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, що й призвело до неправильного вирішення справи, тому судове рішення в наведеній частині позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

В силу ч. 4 цієї статті спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 6, 15 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Судом установлено, що подана ОСОБА_6 інформація за змістом: «… У свій час мною було зафіксоване правопорушення за участі даного кандидата (ОСОБА_5). Потім з додатковими зусиллями вийшло добитись штрафу» була поширена 03.05.2015 року на сторінці Версії if.ua.

Позивачем не залучено до участі в справі співвідповідача власника інтернет-сторінки Версії if.ua.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову в частині зобовязання спростувати вищевикладені відомості шляхом спростування їх у соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці сайту Версії if.ua, а також офіційного вибачення в такий же спосіб.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, інформацію наступного змісту: «Як виявилось, ОСОБА_5 не достатньо цього уроку, і він написав на мене заяву в міліцію про погрози спалити йому хату. Як доказ предявив СМС з інтернету ніби від мого імені. Я пояснення міліції, звичайно, надав про мою непричетність до цього, але чи має моральне право людина, полковник запасу, між іншим, яка порушує ПДР бути обраним. Та звичайно, що має. Всі ми час від часу порушуємо. З ким не буває. Але лжесвідчення і брехливі заяви з метою ницої помсти… Думаю ні. Очищення від таких непорядних кандидатів - нормальний процес для будь-якої політичної партії», та зобовязання ОСОБА_5 спростувати поширену ним недостовірну інформацію, то таке прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права.

Судом установлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема з заяви ОСОБА_5 від 03.07.2015 року, адресованої начальнику УМВС України в Івано-Франківській області (а.с. 60), що останній повідомив, що 2 липня 2015 року в 11-30 год. він отримав СМС повідомлення: «ОСОБА_4 незабаром твоя квартира буде палати, таким не місто серед нас». Перед цим в ОСОБА_7 ОСОБА_6 була ініційована скандальна інформація проти страхової компанії «Галицька» і мене особисто, що автомобіль ВАЗ 2107, який належить компанії (водій ОСОБА_8) порушив правила переїзду тротуару…» та просив прийняти належні міри по фактах, вказаних ним у заяві.

З цього приводу ОСОБА_6 давав пояснення дільничному інспектору міліції Івано-Франківського МВ УМВС ОСОБА_9 в телефонному режимі, що підтверджується висновком дільничного інспектора від 20.07.2015року (а.с. 66).

Наведеними обставинами спростовуються доводи апелянта, що така інформація є недостовірною, бо він не писав заяву в міліцію про надіслання ОСОБА_6 йому СМС з погрозами спалити йому хату.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в частині визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, та спростування інформації наступного змісту: «Як виявилось, ОСОБА_5 не достатньо цього уроку, і він написав на мене заяву в міліцію про погрози спалити йому хату. Як доказ предявив СМС з інтернету ніби від мого імені. Я пояснення міліції, звичайно, надав про мою непричетність до цього».

Щодо продовження інформації ОСОБА_6 зі змістом: «…але чи має моральне право людина, полковник запасу, між іншим, яка порушує ПДР бути обраним. Та звичайно, що має. Всі ми час від часу порушуємо. З ким не буває. Але лжесвідчення і брехливі заяви з метою ницої помсти… Думаю ні. Очищення від таких непорядних кандидатів - нормальний процес для будь-якої політичної партії», то суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що така інформація носить оціночний характер.

Відповідно до розяснень, які містяться в абзаці 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В абзаці 3 п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Пленум Верховного Суду України розяснив, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Таким чином висновок суду про безпідставність вимог позову ОСОБА_5 в частині визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, та зобовязання спростувати інформацію наступного змісту: «…але чи має моральне право людина, полковник запасу, між іншим, яка порушує ПДР бути обраним. Та звичайно, що має. Всі ми час від часу порушуємо. З ким не буває. Але лжесвідчення і брехливі заяви з метою ницої помсти… Думаю ні. Очищення від таких непорядних кандидатів - нормальний процес для будь-якої політичної партії» відповідає встановленим обставинам справи. Рішення суду ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки доводи позивача про порушення його особистих немайнових прав не знайшли свого підтвердження, то вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 280 ЦК України визначено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 3 постанови від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 наведеної постанови, розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов'язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

З урахуванням встановлених обставин справи колегія суддів вважає, що сам факт подання ОСОБА_6 в соцмережу інформації, яку колегія суддів вважає недостовірною, не є доказом спричинення ОСОБА_5 моральної шкоди. Оскільки судом в інших випадках не встановлено порушення відповідачем прав позивача, і з таким висновком погоджується колегія суддів, то відсутнім є факт заподіяння позивачу моральних страждань. Таким чином, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог в частині визнання недостовірною інформацію, подану ОСОБА_6 в соцмережі, наступного змісту: «У свій час мною було зафіксоване правопорушення за участі даного кандидата (ОСОБА_5). Потім з додатковими зусиллями вийшло добитись штрафу». В решті позовних вимог рішення суду відповідає встановленим судом обставинам і визначеним відповідно до них правовідносинам. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також не спростовують висновки суду першої інстанції, є такими, що були предметом дослідження суду і не дають підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2016 року в частині визнання недостовірною інформації скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення, яким визнати недостовірною інформацію, яку 03.10.2015 року опубліковано на сторінці сайту Версії if.ua, наступного змісту: «У свій час мною було зафіксоване правопорушення за участі даного кандидата (ОСОБА_5). Потім з додатковими зусиллями вийшло добитись штрафу».

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_10