АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/5209/16 Головуючий у 1 інстанції -Волошин В.О.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного авіабудівного концерну «Антонов» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати та вихідної допомоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного авіабудівного концерну «Антонов» (далі - ДАК «Антонов») і, з урахуванням уточнень до позову, просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь заборговану заробітну плату, за період з 1.03.2008 року по 3.02.2009 року, у сумі 91.615 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 3.02.2009 року по 5.11.2015 року, у сумі 402.171 грн.48 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати, за період з березня 2008 року по вересень 2015 року, у сумі 162.110 грн.98 коп., а також просив стягнути вихідну допомогу у сумі 10.058 грн.27 коп.

Зазначав, що з 27.12.2008 року за Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.12.2008 року за №1636-р його звільнено з посади генерального директора - голови правління ДАК «Авіація України» (в подальшому - ДАК «Антонов») у зв»язку з ліквідацією посади та розірванням контракту. Однак на час звільнення йому не була виплачена заборгована заробітна плата та вихідна допомога, у зв»язку з чим, він звернувся з цим позовом до суду.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16 лютого 2016 року позов задоволено частково /т.4 а.с.110-114/.

Судовим рішенням стягнуто з ДАК «Антонов» на користь ОСОБА_2 заборговану заробітну плату у розмірі 91.615 грн., компенсацію (вихідну допомогу) при достроковому розірвання контракту, у сумі 10.058 грн.27 коп., індексацію коштів, які повинні бути виплачені по нарахованій але не виплаченій заробітній платі у сумі 6.551 грн.26 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2014 року по 5.11.2015 року у сумі 109.934 грн.75 коп.

В решті позову відмовлено.

Вирішене питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 лютого 2016 року в частині стягнення з ДАК «Антонов» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 3.02.2009 року по 5.11.2015 року у сумі 402.171 грн.48 коп. та компенсацію за кожен місяць затримки виплати заробітної плати відповідно до індексу споживчих цін, за період з березня 2008 року по вересень 2015 року у сумі 162.110 грн.98 коп., а в решті рішення скаржник просив залишити без змін /т.4 а.с.118-120/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та в частині стягнення проіндексованих сум належить скасувати та ухвалити в цих частинах нове рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були дослідженні у судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2, з 14.03.2007року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України за №479 від 14..03.2007 року призначено генеральним директором-головою правління Державного авіабудівного концерну «Авіація України».

1.06.2007 року з позивачем від імені Кабінету Міністрів України укладено трудовий контракт за №1-8 про виконання ним трудових обов»язків на указаній посаді з 1.06.2007 року по 31.05.2012 року.

У зв»язку з ліквідацією посади генерального директора - голови правління Державного авіабудівного концерну «Авіація України» позивача ОСОБА_2 звільнено з роботи та наказом Міністерства промислової політики №11-д від 3.02.2009 року припинено дію трудового контракту.

Постановою Кабінету Міністрів України за №1014 від 30.10.2008 року «Про питання державного авіабудівного концерну «Авіація України» перейменовано ДАК «Авіація України» на ДАК «Антонов».

Як встановлено судом, на день звільнення позивача з роботи, заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем становила 91.615 грн. Судом встановлено, що після звільнення позивача з роботи, у лютому 2009 року, відповідач не вживав будь-яких заходів для виплати позивачу цієї заборгованості, а тому вина позивача у невиплаті йому цієї заборгованості відсутня, у зв»язку з чим, судом першої інстанції указану заборгованість стягнуто у повному розмірі.

Встановлено також, що на час розгляду справи у суді першої інстанції заборгована позивачу заробітна плата не виплачена.

Крім того, судом задоволено позов про стягнення компенсації при достроковому розірванні контракту, відповідно до п.28 трудового контракту, у сумі 10.058 грн.27 коп.

Отже, в указаній частині позовних вимог рішення набрало чинності і сторонами не оскаржується.

Згідно ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов"язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Вимагаючи в апеляційній скарзі збільшення стягнутих сум в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та індексації виплат, скаржник посилається на наступне.

Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті.

Відповідно до роз»яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв»язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача, або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахування спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Як слідує із судового рішення, судом першої інстанції встановлено (і це не оскаржується), що вимоги позивача про стягнення заборгованої заробітної плати у сумі 91.615 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі, а винним у виникненні заборгованості по заробітній платі позивачу, та невиплаті йому цієї заборгованості при звільненні - є відповідач ДАК «Антонов».

Підтвердженням заборгованості відповідача перед позивачем в указаному розмірі є довідка про доходи позивача за №68 від 2.02.2009 року, видана Державним авіабудівним концерном «Авіація України» за підписом заступника генерального директора, а також лист відповідача за №121/10612 від 13.12.2010 року на ім»я заступника прокурора м.Києва /а.с.30,233-237/.

При цьому, дійшовши висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 16.01.2012 року №6-54цс11, суд першої інстанції помилково зазначив, що застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є правом суду.

Між тим, з указаної постанови Верховного Суду України, на яку послався суд першої інстанції, слідує, що право суду на застосування принципу співмірності поширюється на випадки, коли спір про стягнення заборгованої заробітної плати на користь працівника вирішено частково.

Отже, виходячи із аналізу ст.117 КЗпП, та зазначених роз»яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, суд першої інстанції, дійшовши висновку про наявність вини підприємства у невиплаті позивачу заробітної платі та необхідності виплати заборгованої заробітної плати у повному розмірі, тобто, без застосування співмірності, зобов»язаний був вирахувати на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у повному обсязі з дати звільнення з роботи по день ухвалення рішення, або - дати, по яку просить стягнути середній заробіток сам позивач.

Між тим, незважаючи на те, що у своїй заяві про збільшення розміру позовних вимог від 4.11.2015 року у суді першої інстанції (т.4 а.с.65-69) позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки, починаючи з дати звільнення - 3.02.2009 року по 5.11.2015 року, суд помилково вирахував середній заробіток за час затримки розрахунку з дати звернення позивача до суду з цим позовом - 24.02.2014 року по 5.11.2015 року, тобто, по дату, станом на яку позивач просив суд стягнути середній заробіток.

Отже, дійшовши висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у повному розмірі, що складає 402.154 грн.56 коп., колегія суддів керується постановою КМ України №100 від 8 лютого 1995 року „Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати", та виходить із такого розрахунку:

- нарахована позивачу заробітна плата за два попередні місяці перед звільненням: грудень 2008 року - 4.848 грн.86 коп.; січень 2009 року - 1.568 грн.75 коп. (4.848,86 + 1.568,75 = 6.417,61);

- одноденний заробіток позивача складає (6.417,61 : 27(кількість відпрацьованих робочих днів позивача за два останні місяці перед звільненням) = 237,68 грн.;

- 237,68 грн. х 1692 (кількість днів затримки за період з 3.02.2009 р. по 5.11.2015р.) = 402,154,56 грн.

Підтвердженням нарахування позивачу заробітної плати: за грудень 2008 року у сумі 4.848 грн.86 коп. та за січень 2009 року у сумі 1.568,75 грн. є довідка форми ОК-5 Пенсійного фонду України від 20.07.2015 року /т.3 а.с.214/.

Доводи відповідача відносно того, що позивач не мав право на ці виплати заробітної плати за грудень 2008 року та за січень 2009 року, суд не бере до уваги, оскільки ці твердження відповідача не були предметом судового розгляду і в установленому законом порядку питання правомірності нарахування позивачу заробітної плати за січень 2008 року та лютий 2009 року не оскаржувалось і не вирішувалось

В частині розгляду апеляційної скарги про збільшення розміру стягнутих судом коштів на індексацію своєчасно невиплаченої заробітної плати з 6.651 грн.26 коп. до 162.110 грн.98 коп., колегія суддів виходить з наступного.

Як слідує з матеріалів справи і не заперечується сторонами, відповідач заборгував позивачу заробітну плату: за березень 2008 року - 10.410,29 грн.; за квітень 2008 року - 15.813,16 грн.; за травень 2008 року - 11.850,24 грн.; за червень 2008 року - 9.402,16 грн.; за липень 2008 року - 17.570 грн.; за серпень 2008 року - 6.149,92 грн.; за вересень 2008 року - 4.862,04 грн.; за жовтень 2008 року - 5.147,06 грн.; за листопад 2008 року - 5.147,06 грн.; за грудень 2008 року - 3.977,28 грн.; за січень 2009 року - 1.285,43 грн. /т.1 а.с.30/.

Вирішуючи питання про стягнення індексації за несвоєчасно виплачену позивачу заробітну плату, колегія суддів керується наступним.

Правомірність застосування індексації заробітної плати передбачено ст.95 КЗпП та ст.33 Закону України «Про оплату праці», із змісту яких слідує, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об»єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 р. №1078).

Згідно до ч.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу(особи).

Листом ВССУ №708/0/4-13 від 7.05.2013 року роз»яснено, що індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що вимоги позивача про стягнення індексації невиплаченої заробітної плати є правомірними та такими, що узгоджуються з вимогами закону.

Між тим, ухвалюючи рішення в цій частині позовних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вираховуючи індексацію на невиплачену позивачу заробітну плату, ухвалив рішення без належного мотивування та розрахунку, помилково стягнувши індексацію за період з лютого 2014 року (дата звернення позивача до суду з цим позовом) по вересень 2015 року, незважаючи на те, що індексація повинна нараховуватись за період затримки виплати позивачу заробітної плати, тобто, з березня 2008 року по січень 2009 року).

У відповідності з Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМ України від 20.12.1997 року №1427 (зі змінами, внесеними постановою КМ України від 23.04.1999 року №692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1.01.1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на 1 відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Отже, компенсація за кожен місяць затримки виплати заробітної плати позивачу відповідно до індексу споживчих цін за період з березня 2008 року по січень 2009 року становить 162.103 грн.32 коп., виходячи із такого розрахунку:

березень 2008р. - 281 : 103,8 - 1 = 1.707 х 10.410,29 = 17.771, 7 грн.;

квітень 2008р. - 281 : 103,1 - 1 = 1.725,5 х 15.813,16 = 27.285,6 грн.;

травень 2008р. - 281 : 101,3 - 1 = 1.774 х 11.850,24 = 21.022 грн.;

червень 2008р. - 281 : 100,8 - 1 = 1.788 х 9.402,16 = 16.811,06 грн.;

липень 2008р. - 281 : 99,5 - 1 = 1.824 х 17.570,0 = 32,046,0 грн.;

серпень 2008р. - 281 : 99,9 - 1 = 1.813 х 6.149,92 = 11.149,8 грн.;

вересень 2008р. - 281 : 101,1 - 1 = 1.779 х 4.862,04 = 8.649,6 грн.;

жовтень 2008р. - 281 : 101,7 - 1 = 1.763 х 5.147,06 = 9.074,3 грн.;

листопад 2008р.- 281 : 101,5 - 1 = 1.768 х 5.147,06 = 9.100 грн.;

грудень 2008р. - 281 : 102,1 - 1 = 1.752 х 3.977,28 = 6.968,19 грн.;

січень 2009р. - 281 : 102,9 - 1 = 1.731 х 1.285,43 = 2.225,07 грн.,

162.103 грн.32 коп., - де (верхній рядок - березень 2008 року):

- 281 - індекс споживчих цін в останній місяць перед виплатою (винесенням рішення) суми заборгованості з наростаючим підсумком з початку виникнення заборгованості (розрахунок цього показника виконаний у відповідності з Додатком до Положення, затвердженого постановою КМ України від 20.12.1997 року №1427(в редакції, затвердженій постановою КМ України від 23.04.1999 р. №692 (692-99-п);

- 103,8 - індекс споживчих цін у місяці, за який нарахована заробітна плата;

- 1.707 - коефіцієнт приросту споживчих цін;

- 10.419,29 - заробітна плата в місяці, за який нараховується індексація;

- 17.771,7 грн. - сума компенсації.

З урахуванням вище зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача ОСОБА_2 та в частині стягнення компенсації у зв»язку із зниженням споживчих цін належить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, стягнувши з ДАК «Антонов» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати заборгованої заробітної плати у сумі 402,154,56 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати з урахування зміни індексу споживчих цін у сумі 162.103 грн.32 коп., а в решті рішення залишити без змін.

Крім того, в порядку розподілу судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача ДАК «Антонов» в дохід держави належить стягнути судовий збір за звернення позивача до суду в першій інстанції та звернення до суду з апеляційною скаргою, у сумі 7.583грн.40 коп., скасувавши рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст.307,308,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 лютого 2016 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 109.934 грн.75 коп. та компенсації своєчасно невиплаченої заробітної плати у зв»язку з інфляцією споживчих цін у сумі 6.551 грн. з Державного авіабудівного концерну «Антонов» на користь ОСОБА_2, та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Державного авіабудівного концерну «Антонов» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 402,154 (чотириста дві тис.сто п»ятдесят чотири) грн.56 коп., та індексацію втрати частини своєчасно невиплаченої заробітної плати у сумі 162.103 (сто шістдесят дві тис.сто три) грн.32 коп.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 лютого 2016 року в частині стягнення судового збору з Державного авіабудівного концерну «Антонов» в дохід держави у сумі 2.181 грн.59 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного авіабудівного концерну «Антонов» в дохід держави судовий збір у сумі 7.583(сім тис.п»ятсот вісімдесят три) грн.40 коп.

В решті апеляційну скаргу відхилити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді