АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5283/16 Справа № 204/7919/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування домоволодінням, усунення перешкод в користуванні власністю та вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування вимог зазначив, що йому та відповідачу на праві власності належить по 1/2 частині домоволодіння № 16 по вул. Василівська у м. Дніпропетровську.

Оскільки відповідач перешкоджає йому у здійсненні права власності на домоволодіння, позивач з урахуванням уточнених у червні 2015 року вимог просив усунути перешкоди у здійсненні права спільної часткової власності на домоволодіння № 16 по вулиці Василівська у м. Дніпропетровську шляхом його вселення; встановити порядок користування домоволодінням № 16 по вул. Василівська у м. Дніпропетровську, виділивши в користування ОСОБА_3 приміщення згідно технічного паспорту житлову кімнату 1-2 площею 8,0 м.кв., житлову кімнату 2-2 площею 5,7 кв.м, в користування ОСОБА_2 приміщення згідно технічного паспорту: житлову кімнату 1-3 - площею 20,0 кв.м., літню кухню літера Б площею 22,4 кв.м., сарай літера Г площею 6,0 кв.м., сарай літера Е площею 2,6 кв.м., сарай літера Ж площею 12,8 кв.м., гараж літера 3 площею 33,2 кв.м. та вбиральню літера И площею 0,9 кв.м., залишити в загальному користуванні кухню 1-1 площею 10,7 кв.м., санвузол 1-4 площею 5,8 кв.м., коридор 2-1 площею 9,0 кв.м.; заборонити ОСОБА_2 чинити ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права власності (користування) домоволодінням № 16 по вулиці Василівська у м. Дніпропетровську, зобов'язати ОСОБА_2 протягом 3 днів після набуття чинності рішення передати ОСОБА_3 комплект ключів від вхідних дверей будинку літера А у домоволодінні № 16 по вулиці Василівська у м. Дніпропетровську та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні 1/2 частиною домоволодіння № 16 по вул. Василівська у м. Дніпропетровську.

Вселено ОСОБА_3 у домоволодіння № 16 по вул. Василівська у м. Дніпропетровську.

Визначено порядок користування житловим будинком домоволодіння № 16 по вул. Василівська у м. Дніпропетровську:

- виділено в особисте користування ОСОБА_3 приміщення в житловому будинку, житлову кімнату 1-2 площею 8,0 кв.м, житлову кімнату 2-2 площею 5,7 кв.м.

- виділено в особисте користування ОСОБА_2 приміщення в житловому будинку, житлову кімнату 1-3, площею 20,0 кв.м., літню кухню літ. Б площею 22,4 кв.м, сарай літ. Г площею 6,0 кв.м, сарай літ. Е площею 2,6 кв.м, сарай літ. Ж площею 12,8 кв.м, гараж літ.З площею 33,2 кв.м, та вбиральню літ. И площею 0,9 кв.м.

- залишено в спільному користуванні кухню 1-1 площею 10,7 кв.м, санвузол 1-4 площею 5,8 кв.м, коридор 2-1 площею 9,0 кв.м.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення та відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Встановивши наявність перешкод з боку відповідача у здійсненні позивачем права володіння та користування належною йому частиною домоволодіння, суд першої інстанції виходив з принципу непорушності права власності, положень ст.ст. 356, 358 ЦК України, якими врегульовано здійснення права спільної часткової власності, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та захист права відповідача шляхом його вселення та визначення порядку користування спірним домоволодінням відповідно до технічного паспорту, складеного станом на 26 лютого 2014 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на встановлених обставинах справи та відповідає нормам матеріального права, що регулюють дані правовідносини.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 10 березня 1984 року перебували у шлюбі, який згідно свідоцтва серії 1-КИ № 128678, виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 18 серпня 2009 року розірвано, актовий запис № 255 (а.с. 6).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2011 року у справі № 2-410/2011 затверджено текст мирової угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, якою визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за кожним, право власності по 1/2 частині домоволодіння № 16 по вул. Василівська у м. Дніпропетровську (а.с. 7).

Право власності позивача на 1/2 частину спірного домоволодіння зареєстровано 05 березня 2014 року, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 березня 2014 року (а.с.11).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Здійснення права спільної часткової власності передбачено положеннями ст. 358 ЦК України, за якими право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно зі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в обєкт самостійної власності кожного з них.

Доводи апеляційної скарги, що в провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 2-3702/2011 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, про виділ в натурі 1/2 частини домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою, колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до розяснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», згідно яких спори про виділ частки з будинку (поділ будинку) та визначення порядку користування жилим будинком стосуються окремих правовідносин сторін, є різними за своїм характером, і регулюються різними правовими нормами, які передбачають різні правові наслідки вирішення таких спорів.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу на відсутність повноважень у представників позивача, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, які містять копію нотаріально посвідченої довіреності від 13 червня 2013 року на право представництва ОСОБА_4 інтересів ОСОБА_3 у всіх судах, зі строком дії до 13 червня 2016 року та договору про надання правової допомоги № 1 від 20 жовтня 2014 року, укладеного ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 з авдвокатським бюро «Адвокатське бюро ОСОБА_5» в особі адвоката-засновника ОСОБА_6 (а.с.22,87).

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга не містить.

Судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді