Справа № 279/1899/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого-судді Остапенко Н. М.,

з участю секретаря Райвахівської Л.В.

розглянувши в м. Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_2, до Територіальної громади в особі виконкому Новаківської сільської ради про визнання права власності на спадщину у порядку спадкування за законом

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_2, звернувся в суд з даним позовом, посилаючись на те, що 15.10.1997 року померла його мати - ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина за законом, яка складається з належного спадкодавцю житлового будинку №12 з надвірними господарськими приміщеннями по вул. Вишневій в с. Новаки Коростенського району та земельних ділянок: розміром 0,25 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, а також розмірами 0,03 та 0, 14 га, призначених для ведення особистого селянського господарства, а всього земельної ділянки загальним розміром 0, 42, яка розташована біля будинку.

Позивач зазначив, що він є спадкоємцем 1 черги після смерті матері, прийняв спадщину після її смерті, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено в зв,язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок.

Через це позивач останніми уточненими вимогами просив: встановити факт прийняття ним спадщини за законом, яка складається з житлового будинку № 12 з надвірними господарськими приміщеннями по вул. Вишневій в с. Новаки Коростенського району та земельної ділянки загальним розміром 0,42 умовних га, яка розташована біля будинку за тією ж адресою після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 15.10.1997 року та визнати за ним право власності в порядку спадкування на зазначене спадкове майно.

В судове засідання представник позивача не зявилась, надала заяву

про розгляд справи в її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. ( а.с. 52 )

Представник відповідача - Територіальної громади в особі виконкому Новаківської сільської ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності; вказав, що не заперечує проти задоволення позову. ( а.с. 51)

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з,явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, вказав, що не заперечує проти задоволення позову. ( а.с. 47)

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 15.10.1997 року в смт. Брусилів Брусилівського району Житомирської області померла ОСОБА_3 ( копія свідоцтва про смерть серії 1 ТП № 086107 а.с. 19 ).

З довідки № 607/02-26 від 27.11.2015 року, виданої Новаківською сільською радою Коростенського району, слідує, що дійсно ОСОБА_3 згідно запису в погосподарській книзі № 2 за 1996 - 2000 р., особовий рахунок № 168 на день своєї смерті 15.10.1997 року була постійно зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 . (довідка а.с.11 ).

З довідки № 90/02-26 від 07.07.2016 року, яка видана Новаківською сільською радою Коростенського району слідує, що ОСОБА_3, яка померла 15.10.1997 року, належав на праві власності житловий будинок № 12 по вул. Вишневій в с. Новаки Коростенського району ( довідка а.с. 50).

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) з 1979 року. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось, зокрема, питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад, тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади ( публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Державна реєстрація вказаного будинку за життя померлою не проведена.

На час набуття спадкодавцем права власності на житловий будинок записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право власності на таке нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 100, 101 ЦК УРСР 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 Особиста власність цього ж кодексу не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3А відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями по вул. Вишневій, 12 в с. Новаки Коростенського району.

За життя, а саме 17.03.1992 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось заповіла своєму онукові ОСОБА_4 третій особі по справі. Даний заповіт не змінено та не скасовано. (копія заповіту а.с. 32).

Частиною 1 ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Згідно ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав нотаріальному органу по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини за заповітом в нотаріальну контору не звертався, доказів про те, що він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, суду не надано. ( довідка а.с. 29).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 553 ЦК України ( в редакції 1963 року) вважається таким, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної із дій, що свідчать про прийняття спадщини. Отже, спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 спадщину після смерті баби за заповітом не прийняв.

Статтею 554 ЦК України ( в редакції 1963 року) визначено, що у випадку неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом, його доля переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних долях.

Так як спадкоємець за заповітом спадщину не прийняв, його доля перейшла до спадкоємця за законом позивача по справі.

Позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_3 (копія свідоцтва про народження а.с. 18) та, відповідно до вимог ст. 529 ЦК України, спадкоємцем 1 черги після смерті матері за законом.

Позивач в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався (довідка № 01-16/16/444 від 06.04.2016 року, видана Коростенською районною державною нотаріальною конторою а.с. 29), однак він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як ним зберігаються ощадні книжки спадкодавця, що відповідно до вимог п.113 Глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ( 1994 року), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, свідчить про прийняття позивачем спадщини після смерті матері ( лист нотаріуса а.с.3).

Таким чином, позивач прийняв спадщину після смерті матері.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України ( в редакції 1963 року) прийнята спадщина незалежно належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так як право власності спадкодавця ОСОБА_3 на спадковий будинок підтверджений належними правовстановлюючими документами записами в погосподарських книгах, цей будинок не є самовільним будівництвом, позивач підтвердив належними доказами неможливість отримання спадщини у виді житлового будинку в нотаріальній конторі ( відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину а.с.3) позов про визнання права власності на житловий будинок за спадкоємцем підлягає задоволенню.

Позов в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку розміром 0,42 га задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З довідки № 606/02 -26 від 27.11.2015 року, виданої Новаківською сільською радою Коростенського району, слідує, що дійсно ОСОБА_3 рішенням виконкому сільської ради № 39 від 17.11.1993 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,42 га для ведення особистого підсобного господарства. Рішенням виконавчого комітету

сільської ради від 27.08.1999 року було внесено зміни в рішення №39 від 17.11.1993 року, на підставі якого визначено цільове призначення земельних ділянок. Згідно нього ОСОБА_3 було передано земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і земельні ділянки площею 0,03 га та 0,14 га для ведення особистого селянського господарства. (довідка а.с.12 ).

З цієї ж довідки слідує, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя не виготовила та не отримала державні акти на дані земельні ділянки.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємця при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 23 Земельного Кодексу України ( в редакції 1992 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Позивач не підтвердив належними доказами те, що спадкодавцем ОСОБА_3 отримано правовстановлюючий документ про право власності на земельні ділянки, а тому суд вважає, що у спадкодавця не виникло право власності на конкретну земельну ділянку та таке право не перейшло до позивача ОСОБА_1 в порядку спадкування. До того ж позивач не надав суду належних доказів того, що ним втрачена можливість оформлення спадщини на вказану земельну ділянку в нотаріальній конторі. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ( лист а.с. 3 ) стосується лише житлового будинку.

В звязку з цим позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку є безпідставними. Тому суд не приймає визнання відповідачем позову в цій частині, так як це суперечить закону.

Крім того, як слідує з матеріалів справи. спадкодавцем ОСОБА_3 була розпочата процедура приватизації земельних ділянок, однак завершена вона не була.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу Х Перехідні положення Земельного Кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року Про приватизацію земельних ділянок є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, позивач не позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 213 218 ЦПК України,

ст.ст. 100, 101, 529, 548, 549, 553, 554 ЦК України ( в редакції 1963 року), ст. 23 ЗК України ( в редакції 1992 року), Земельним Кодексом України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Вишневій № 12 в с. Новаки Коростенського району в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 15.10.1997 року.

В решті позову відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :