У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Іваненко Ю.Г., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2015 року, рішення апеляційного суду Запорізької області від 8 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило звернути стягнення за іпотечним договором від 17 вересня 2008 року, на предмет іпотеки - нежиле приміщення, загальною площею 163,80 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу; визначити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: надати ПАТ «Укрсоцбанк» право продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, надати право ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги по погашенню заборгованості за договором про надання відновлюваної кредитної лінії від 17 вересня 2008 року на загальну суму 4 651 042,47 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 1 455 040,23 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 1 924 530,85 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту 63 913,47 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків 207 557,91 грн, з метою збереження предмету іпотеки до його реалізації надати ПАТ «Укрсоцбанк» право обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, з метою реалізації предмету іпотеки надати ПАТ «Укрсоцбанк» право: одержати від державного нотаріуса Петрушенко Т.І. договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. 8 че6рвня 2005 року; подавати та підписувати заяви та інші документи, необхідні для виготовлення та отримання вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку, стягнути з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

Позов мотивовано тим, що 17 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Запорізької обласної філії (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_8 було укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 200 000 доларів США з кінцевим терміном погашення до 16 вересня 2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту зі ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір від 17 вересня 2008 року, предметом іпотеки за яким є нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить відповідачу. У зв'язку з невиконанням умов договору кредиту виникла заборгованість, яка станом на 20 січня 2015 року, згідно довідки-розрахунку становить 4 651 042,47 грн та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 2 455 040,23 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 1 924 530,85 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту 63 913,47 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 207 557,91 грн. Вказану заборгованість банк просив стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2015 року позов задоволено частково. Звернуто стягнення за іпотечним договором від 17 вересня 2008 року на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення, загальною площею 163,80 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Вирішено за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» по погашенню заборгованості за договором про надання відновлюваної кредитної лінії від 17 вересня 2008 року на загальну суму 3 534 297,77 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2 455 040,23 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 893 547,84 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 44 512,36 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 141 197,34 грн. З метою збереження предмету іпотеки до його реалізації надано ПАТ «Укрсоцбанк» право обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. З метою реалізації предмету іпотеки надано ПАТ «Укрсоцбанк» право: одержати від державного нотаріуса Петрушенко Т.І. договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5; подавати та підписувати заяви та інші документи, необхідні для виготовлення та отримання договору купівлі - продажу житлового будинку, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. 8 червня 2005 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 8 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення районного суду в частині встановлення початкової ціни предмета іпотеки - нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, змінено. Зазначено початкову ціну предмета іпотеки для подальшої реалізації шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження в сумі 1 385 241 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_5, не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на порушення умов договору ОСОБА_8 взяті на себе зобов'язання не виконувала, передбачені умовами договору платежі вносила з порушенням встановлено графіком зменшення максимального ліміту заборгованості. Так, останнє погашення за основною сумою боргу було здійснено ОСОБА_8 19 вересня 2009 року, а по відсоткам за користування грошовими коштами - 29 грудня 2010 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового, в межах позовної давності, задоволення позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитом станом на 14 серпня 2014 року в сумі 3 534 297,77 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 245 5040, 23 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 893 547,84 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 44 512,36 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 141 197,34 грн.

Відповідач, з посиланням на положення п. 4.4 кредитного договору та обов'язок позичальника достроково погасити кредит вважає, що початком перебігу позовної давності є 19 листопада 2009 року, оскільки останнє погашення за основною сумою боргу за кредитом було здійснено 19 вересня 2009 року, а за відсотками - 29 грудня 2012 року.

Разом з тим, зі змісту кредитного договору вбачається, що зазначений пункт договору стосується обов'язку позичальника у разі невиконання (неналежного виконання) зобов'язання протягом більш ніж 90 календарних днів, погасити кредит в повному обсязі, сплатити відсотки та нараховані штрафні санкції, у зв 'язку зі спливом строку користування кредитом.

Додатковою угодою № 03 від 2 серпня 2010 року про внесення змін до договору про надання відновлюваної кредитної лінії, укладеною між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_8, сторонами було встановлено новий кінцевий термін повернення кредитної заборгованості, а саме до 16 вересня 2023 року, встановлено новий графік зниження максимального ліміту кредитної заборгованості, починаючи з дати укладення договору (тобто відстрочено строк виконання основної суми боргу - 185 898, 34 доларів США), встановлено новий порядок сплати процентів за користування кредитом.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що підписанням зазначеної додаткової угоди строк позовної давності саме для сплати основної суми боргу -185 898, 34 доларів США було перервано.

Суди виходили з того, що оскільки останнє погашення щомісячних платежів з оплати відсотків за користування грошовими коштами відбулося 29 грудня 2010 року, додатковою угодою № 03 від 2 серпня 2010 року та графіком зниження максимального ліміту кредитної заборгованості не передбачено відстрочення строку виконання суми боргу за відсотками, з позовом до суду банк звернувся 26 січня 2015 року, відповідач подав заяву про застосування строку давності, вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за період до 26 січня 2012 року не підлягають задоволенню.

Разом з тим, задовольняючи вимоги про звернення стягнення на нерухоме майно, суд першої інстанції не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України "Про іпотеку".

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки виходив з того, що жодна із сторін відповідно до вимог ч. 3 ст.10, ст.ст. 11, 60 ЦПК України не довела інший розмір предмету іпотеки, ніж зазначений в договорі іпотеки, позивач не заявив клопотання про призначення відповідної судової експертизи, тому суд вважав, що є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початкового ціною, визначеною за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем у договорі іпотеки від 17 вересня 2008 року в сумі 385 241 грн.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_8 був укладений договір про надання відновлюваної кредитної лінії, за умовами якого ОСОБА_8 отримала кредит в розмірі 200 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних і комісії з кінцевим терміном повернення заборгованості до 16 вересня 2018 року. Погашення траншів кредиту проводиться щомісячно, не пізніше 20 числа місяця наступного за звітнім відповідно до графіку зменшення максимального ліміту заборгованості (п.п. 1.1.1, 2.4.5 договору).

У випадку прострочення чергового платежу банк має право вимагати дострокового повернення кредиту. За невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання (п.4.1 договору).

Виконання договору про надання відновлюваної кредитної лінії забезпечено заставою нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення, загальною площею 163,80 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що між банком і власником нежилого приміщення ОСОБА_9 був укладений іпотечний договір від 17 вересня 2008 року. Вартість предмету іпотеки сторони вказаного договору визначили у розмірі 1 385 241 гривня ( п.1.2 іпотечного договору).

Відповідно до п.2.4.3 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язнання, встановлених згідно з п.п.2.1.1-2.1.10.

Додатковою угодою № 03 від 2 серпня 2010 року про внесення змін до договору про надання відновлюваної кредитної лінії, укладеною між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_8, сторонами було встановлено новий кінцевий термін повернення кредитної заборгованості, а саме до 16 вересня 2023 року, встановлено новий графік зниження максимального ліміту кредитної заборгованості, починаючи з дати укладення договору,встановлено новий порядок сплати процентів за користування кредитом.

В порушення умов договору ОСОБА_8 взяті на себе зобов'язання не виконувала, передбачені умовами договору платежі вносила з порушенням встановлено графіком зменшення максимального ліміту заборгованості.Останнє погашення за основною сумою боргу було здійснено ОСОБА_8 19 вересня 2009 року, а по відсоткам за користування грошовими коштами - 29 грудня 2010 року.

За розрахунком банку станом на 14 серпня 2014 року у ОСОБА_8 утворилась заборгованість, яка складає 4 651 042 грн 47 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 2 455 040 грн 23 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 1 924 530 грн 85 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 63913 грн 47 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 207 557 грн 91 грн.

Подавши заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, відповідач, з посиланням на положення п. 4.4 кредитного договору та обов'язок позичальника достроково погасити кредит посилалась на те, що початком перебігу позовної давності є 19 листопада 2009 року, оскільки останнє погашення за основною сумою боргу за кредитом було здійснено 19 вересня 2009 року, а за відсотками - 29 грудня 2012 року.

Відповідач посилався на те, що згідно з п. 4.4 ст. 4 договору про надання відновлювальної кредитної лінії в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх обов'язків протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів, зокрема в разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж 90 календарних днів своїх обов'язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобов'язаний протягом 1 робочого дня повернути кредит у повному обсязі, сплатити відсотки та штрафи, отже, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Боржник здійснив останній платіж 19 вересня 2009 року та по відсоткам 29 грудня 2010 року. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не врахував умов вищевказаного пункту договору та не перевірив чи не сплив строк користування кредитом достроково, тобто через 90 календарних днів з дати, коли позичальник перестав сплачувати кредит, нараховані проценти за кредитом та штрафні санкції, чи не звернувся банк поза межами строку позовної давності.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2875цс15, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Крім того, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині встановлення початкової ціни предмета іпотеки та її визначення у розмірі, зазначеному іпотекодавцем та іпотекодержателем в договорі іпотеки суд апеляційної інстанції не врахував наступного.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Проіпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна дійти висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року у справі №6-1239цс16, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Вирішуючи даний спір апеляційний суд не врахував вимоги частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та дійшов помилкового висновку про визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, з огляду на указану в іпотечному договорі оціночну вартість предмета іпотеки.

В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.

Апеляційним судом не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 8 грудня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
суддіМ.К. Гримич
Ю.Г. Іваненко
О.В. Умнова
І.М. Фаловська