АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Перепелюк Л.М.

секретар: Чубрей І.І.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно укладеного 03 грудня 2007 року кредитного договору № CVF0A000040080 ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 11 223,30 доларів США на строк до 02 грудня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

Вказує, що зобов`язання за кредитним договором забезпечено порукою, шляхом укладення договору поруки із ОСОБА_2

Зазначає, що ОСОБА_1 порушив зобов'язання за кредитним договором і загальна сума заборгованості, станом на 21 серпня 2015 року становить 26 232 доларів США 90 центів, з яких: 6 389 доларів США 29 центів - заборгованість за кредитом; 3 582 доларів США 54 центи - заборгованість по процентах, 16 261 доларів США 07 центів - заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Заборгованість в розмірі 16 907 доларів США 28 центів стягнута рішеннямиКіцманського районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2009 року

22ц-538/16 головуючий по 1 інстанції Олексюк Т.І.

Категорія: 19/27 доповідач Кулянда М.І.

та від 08 грудня 2011 року. Різниця становить 9 325 доларів США 62 центи, а також 11 доларів США 35 центів - штрафу (фіксована частина), 466,28 доларів США - штрафу (процентна складова), а всього 9 803 доларів США 25 центів.

У зв'язку з наведеним, просили суд стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CVF0A000040080 від 03 грудня 2007 року в сумі 9 803 доларів США 25 центів, що за курсом 22,03, відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 серпня 2015 року, складає 215 965 гривень 58 копійок.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

На вказане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо того, що порука ОСОБА_2 щодо кредитних зобов'язань ОСОБА_1 припинена, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржника.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виходячи з положень ч.4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2009 року та від 08 грудня 2011 року стягнуто основний борг за кредитним договором достроково, тобто кредитором встановлено дострокове погашення кредиту.

Згідно постанови ВССУ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зокрема п.24 даної постанови, судам рекомендується при вирішенні таких спорів враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання, згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Кредитор протягом 6 місяців з моменту зміни строку виконання кредитного зобов'язання (рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2009 року та від 08 грудня 2011 року

про дострокове повернення кредиту) не пред'явив вимогу до поручителя, тому в силу закону дія поруки припинилась, а отже відсутні підстави для задоволення заявлених до поручителя вимог, що обґрунтовано вважав суд першої інстанції, відмовивши у позові в цій частині.

Правильним є також висновок суду про відмову у задоволенні позовної вимоги позивача до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 252 доларів США 18 центів, оскільки зазначена сума уже стягнута рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2009 року та від 08 грудня 2011 року.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи..

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачає частина 1 статті 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує також такі питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються:

-чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження,

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанком» та ОСОБА_1 03 грудня 2007 року було укладено кредитний договір № CVF0A000040080, за яким ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 11 223,30 доларів США на строк до 02 грудня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

Зобов`язання за кредитним договором забезпечено порукою, шляхом укладення 03 грудня 2007 року договору поруки із ОСОБА_2

Згідно розрахунку, який було надано апелянтом в суді апеляційної інстанції, із врахуванням винесених судових рішень, із ОСОБА_1 стягнуто заборгованість:

- за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2009 року, станом на 26 червня 2009 року, в розмірі 6 719 доларів США 92 центи, яка складається з наступного: 6 113 доларів США 23 центи - заборгованість за кредитом, 239 доларів США 88 центи - заборгованість по відсотках, 15 доларів США 57 центів - заборгованість по пені, 32 долари США, 81 цент - штраф (фіксована складова), 318 долари США 43 центи - штраф (процентна складова) ;

- за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2011 року, станом на 15 вересня 2011 року, в розмірі 10 187 доларів США 36 центів, яка складається з наступного: 6 252 долари США 18 центів - заборгованість за кредитом, 2 064 долари США 92 центи - заборгованість по відсотках, 1 355 доларів США 28 центів - заборгованість по пені, 31 долар США, 36 центів - штраф (фіксована складова), 483 долари США 62 центи - штраф (процентна складова) ;

Із змісту вказаних судових рішень вбачається, що з відповідача ОСОБА_1 суму основного боргу стягнуто достроково.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Тому, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, суд першої інстанції помилково вважав, що у зв'язку з відсутністю заявлених позовних вимог, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, позов не підлягає задоволенню.

Такий висновок суду протирічить вимогам ст. 599 ЦК України, згідно якої зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а також правової позиції Верховного суду України у справі № 6-1206 цс15 про те, що, виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

З врахуванням наведених обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2016 року в частині відмови у позові ПАТ КБ «Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом та пені підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та за невідповідністю висновку суду обставинам справи, з ухваленням нового, про задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, колегія суддів вважає, що заборгованість по пені повинна стягуватись у гривнях, як це передбачає п.4.1 кредитного договору від 03 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1

Таким чином, з моменту винесення вказаних рішень суду, банком до нараховано заборгованість в розмірі 14 941 доларів США 15 центів, яка складається із: 1 515 доларів США 34 центи - заборгованість по відсотках за користуванням кредитом, за період з 16 вересня 2011 року по 21 серпня 2015 року; 198 187 гривень 70 копійок - заборгованість по пені, за період з 21 серпня 2012 року по 12 квітня 2016 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені з 198 187 гривень 70 копійок до 98 187 гривень 70 копійок.

При цьому, суд керується вимогами ч.3 ст.551 ЦК України, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як зазначено вище, розмір збитків позивача, що складається із відсотків становить 1 515 доларів США 34 центи, що у вісім разів менший за визначену позивачем пеню.

Крім того, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» частково судові витрати, понесені позивачем у зв'язку зі сплатою судового збору, оскільки відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню 3 563 гривні 43 копійки судового збору.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом та пені скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом та пені задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по відсотках за користування кредитом, в розмірі 1 515 доларів США 34 центи та заборгованість по пені, в розмірі 98 187 гривень 70 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 3 563 гривні 43 копійки судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання його законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: