_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/8046/15-ц
Провадження № 2/520/887/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2016 року

Київський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Чаплицького В.В.,

за участю секретаря Буланової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору в частині третейського застереження та визнання недійсним рішення третейського суду,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просить суд визнати недійсним пункт 6.2. статті 6 договору кредиту №2007/24-24/177 від 21.09.2007 року, скасувати рішення Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі №1509-14 від 28.11.2014 року.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 28 листопада 2014 року суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ОСОБА_2 було винесене рішення по справі №1509-14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту №2007/24-24/177 від 21.09.2007 року у розмірі 2 383 837грн. 74коп., а також витрати повязані з вирішенням спору Третейським судом у розмірі 6 325,28грн.

Позивач вказує, що із зазначеним рішенням він повністю незгоден, вважає його незаконним та необґрунтованим з наступних підстав.

Так, позивач зазначає, що між ним - ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №2007/24-24/177 від 21.09.2007 року, предметом якого було надання грошових коштів у сумі 110 000,00доларів США, строком до серпня 2017 року. Відповідно до п.1.2. договору, кредит надавався для фінансування інвестування житла, тобто на споживчі потреби.

Позивач вказує, що пункт 6.2 ст. 6 договору містить третейське застереження, в якому передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Білоконем Юрієм Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002 м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_6 у порядку черговості, вказаному в даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації український банків.

Також позивач зазначає, що кредит йому наданий як фізичній особі для споживчих потреб, у звязку з чим, до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів».

Позивач вважає, що 6.2 кредитного договору щодо визначення кількості суддів третейського суду із зазначенням їх прізвищ, черговості розгляду справи цими суддями, створення Третейського суду при Асоціації українських банків за кошти банків, який не може бути повністю неупередженим при розгляді спорів з фізичними особами споживачами послуг банку, позбавляє його можливості скористатися спеціальним законом «Про захист прав споживачів», який надає право звернення до суду загальної юрисдикції за місцем проживання у м. Одесі, а не за місцем знаходження Банку у м. Києві, що тягне значні витрати.

Крім того, позивач вказує, що в укладеному ним договорі з третейським застереженням не було закріплено письмово Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. В тексті укладеного договору не міститься посилання на те, що сторонам відомий зміст зазначеного Регламенту та не міститься вказівки про те, що зазначений Регламент є невід'ємною частиною укладеного договору. Він не був ознайомлений зі статутними документами Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, йому не було надано інформацію про склад органів управління, не було надано Регламент, у звязку з чим він був позбавлений права свідомого вибору та волевиявлення при підписанні договору із третейським застереженням.

З урахуванням викладеного, з посиланням на ст.ст. 203, 215 ЦК України, позивач просить суд визнати недійсним пункт 6.2. статті 6 договору кредиту №2007/24-24/177 від 21.09.2007 року.

Крім того, позивач просить суд скасувати рішення Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі №1509-14 від 28.11.2014 року, оскільки зазначене рішення було прийнято всупереч Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди», який передбачає, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

У судовому засіданні 28.04.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 28.04.2016 року представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, зазначених у запереченнях на позов.

Так, в обґрунтування наданих заперечень представник відповідача посилається на те, що отримання додаткової письмової згоди сторін за наявності третейської угоди в договорі (контракті) у Законі України «Про третейські суди» не передбачено, у звязку з чим, позивач, підписавши договір кредиту, прийняв умову п. 6.2. кредитного договору, зокрема, щодо Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Крім того, представник відповідача у судовому засіданні зазначив про те, що предметом розгляду справи в третейському суді було стягнення заборгованості, у звязку з чим, до даних правовідносин Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 21.09.2007 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2007/24-24/177, відповідно до умов якого, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 110 000,00доларів США зі сплатою 12,25 процентів річних. Кредит надається на наступні цілі: фінансування інвестування житла.

Відповідно до п. 6.2. кредитного договору №2007/24-24/177 від 21.09.2007 року у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Білоконем Юрієм Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002 м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_6 у порядку черговості, вказаному в даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації український банків.

У подальшому, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації український банків з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором.

Так, рішенням третейського судді Білоконя Юрія Миколайовича Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 28 листопада 2014 року у справі №1509-14 позов задоволено частково. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №2007/24-24/177 від 21.09.2007 року у розмірі 2 383 837,74грн., та в рівних частинах витрати, повязані з вирішенням спору Третейським судом у розмірі 18 975,86грн.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Третейська угода по суті є правочином та являє собою погоджені дії двох і більше сторін.

У даному випадку третейське застереження викладене у кредитному договорі №2007/24-24/177 від 21.09.2007 року у пункті 6.2. статті 6.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про третейські суди» сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів. Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода. У постійно діючих третейських судах призначення чи обрання третейських суддів здійснюється із затвердженого відповідно до статті 8 цього Закону списку третейських суддів, який за регламентом цього постійно діючого третейського суду може мати обов'язковий чи рекомендаційний характер.

Статтею 14 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків передбачено, що спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України „Про третейські суди. Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди Регламенту Третейського суду застосовуються положення Регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого звязку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Таким чином, регламент третейського суду є невідємною частиною договору та має бути укладений письмово.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що між сторонами було закріплено письмово Регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, в тексті укладеного договору не міститься посилання на те, що сторонам відомий зміст зазначеного Регламенту та не міститься вказівки про те, що зазначений Регламент є невід'ємною частиною укладеного договору.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою для визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно положень ч.1 ст.203 ЦК України, однією з підстав недійсності договору, є суперечність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Враховуючи положення ст.10 ЦК України, вчинювані правочини не повинні суперечити не лише актам цивільного, але й положенням різногалузевих законодавчих актів.

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Крім того, наявність третейського застереження в кредитному договору №2007/24-24/177 від 21.09.2007 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, на даний час порушує вимоги пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

третейську угоду визнано судом недійсною;

склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків, про скасування якого просить позивач, ухвалено 28 листопада 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, а спір виник щодо заборгованості за кредитом, суд зазначає, що до даних правовідносин застосується Закон України «Про захист прав споживачів», у звязку з чим, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного суду України від 02 вересня 2015 року у справі №6-856цс15, від 16 березня 2016 року у справі №6-2693цс15, та в інших.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 3607 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, пункт 6.2. ст.6 кредитного договору №2007/24-24/177 від 21.09.2007 року, яке містить третейське застереження, підлягає визнанню недійсним, а рішення Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі №1509-14 від 28.11.2014 року підлягає скасуванню, у звязку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору в частині третейського застереження та визнання недійсним рішення третейського суду задовольнити.

Визнати недійсним пункт 6.2. статті 6 кредитного договору №2007/24-24/177 від 21.09.2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 28 листопада 2014 року у справі №1509-14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Чаплицький В. В.