Справа № 459/1751/16 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/6224/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника

ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», третя особа ОСОБА_4, про визнання договору недійсним (нікчемним), стягнення коштів та моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.07.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу №004173 від 26.03.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 «Лізингова компанія «Еталон».

Стягнуто з ОСОБА_5 «Лізингова компанія «Еталон» в користь ОСОБА_2 25000 грн. коштів, раніше сплачених за договором фінансового лізингу №004173 від 26.03.2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 «Лізингова компанія «Еталон» в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_5 «Лізингова компанія «Еталон», просить його скасувати з підстав неповного зясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що договір фінансового лізингу №0004173 від 26.03.2016 року укладений в письмовій формі відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», підписаний позивачем добровільно на кожному аркуші зазначеного договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому підстав для визнання договору недійсним немає. Зазначає, що згідно з положеннями ст.ст. 806 - 809 ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг» договори фінансового лізингу не підлягають нотаріальному посвідченню. Крім того, звертає увагу на те, що діяльність з надання послуг фінансового лізингу не ліцензується. Зазначає, що ОСОБА_5 «Лізингова компанія «Еталон» внесена до реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги. На думку апелянта, суд повинен був застосувати норму абзацу 2 частини 1 статті 360-7 ЦПК України і відступити від правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року (Справа №6-2766цс15).

В судове засідання представник відповідача не зявився, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому справу розглянуто відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача та третьої особи в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.03.2016 року між ОСОБА_2 (лізингоодержувачем) та ОСОБА_5 «Лізингова компанія «Еталон» (лізингодавцем) укладено договір фінансового лізингу №004173 з додатками до нього (а.с. 9-17).

Відповідно до п.п. 1.1, 3.1 договору, лізингодавець зобовязувався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - міні трактор ДТЗ 244 (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобовязувався прийняти Предмет Лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору.

У п.1.4 договору зазначено, що лізингоодержувач має право самостійно обирати ТЗ та продавця (постачальника) ТЗ і несе повязані з цим ризики. Продавцем (постачальником) ТЗ є особа, що, як правило, зазначається у специфікації. В такому випадку лізингоодержувач подає лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви продавця (постачальника).

Однак, в додатках до договору відсутні відомості про продавця предмета лізингу.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію, авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в Додатку №1 до даного договору, який є його невідємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного Договору.

Відповідно до додатку №1 до договору фінансового лізингу №004173 від 26.03.2016 року, вартість предмета лізингу складає 250000 грн., комісія за організацію (10% ) - 25000 грн., комісія за передачу ( 3%) 7500 грн. При цьому також складено графік погашення вартості предмету лізингу (а.с. 16).

Пунктом 8.2.1 даного договору визначено, що перший лізинговий платіж складається з: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього договору (комісія за організацію), яка розраховується у додатку №1 договору, б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, що визначений у додатку №1 договору; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, розмір якої визначений у додатку №1 договору.

На виконання договору фінансового лізингу позивачем було сплачено на користь відповідача 25000 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0.527283336.1 від 26.03.2016 року (а.с. 18).

18.04.2016 року ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_5 «Лізингова компанія «Еталон» із заявою про розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплачених коштів, однак, товариство своїм листом від 13.05.2016 року повідомило, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем в односторонньому порядку до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу комісія за організацію договору, яку сплатив позивач, не повертається (а.с. 19-20).

Правовідносини, що виникають з договорів фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Окрім того, згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Судом встановлено, що оспорюваний договір фінансового лізингу укладений в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та без наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання його недійсним та застосування наслідків недійсності правочину повернення позивачеві сплачених ним відповідачеві коштів у сумі 25000 грн.

Такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 16.12.2015 року (Справа №6-2766цс15), а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду за апеляційною скаргою відповідача немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_7