Провадження №6/521/602/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року місцевий Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Святецької І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі подання головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 погоджене з в.о. начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, суд -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України в якому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1, паспорт КМ № 330352 виданий 26.09.2005 Хмельницьким ВП Малиновського РВ м. Одеси, до виконання зобовязань за рішенням.

Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні у Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист №521/20575/13-ц виданий 06.05.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ заборгованості у розмірі 40 062,80 гривень.

30.08.2016 року постановою головного державного виконавця Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження. Як зазначає державний виконавець, враховуючи те, що боржником зобов'язання за рішенням суду не виконано, тому є достатні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Сторони в судове засідання не викликалися.

Всупереч ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» до подання Малиновського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області не додано доказів, що підтверджують факт надсилання документів виконавчого провадження на адресу боржника, суду не відомо отримав чи не отримав боржник постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.08.2016 року, виклики до ДВС, також не має доказів стосовно того, чи дійсно ухиляється боржник від виконавчих дій, чи боржник обізнаний щодо того, що проводилися дії по виконанню рішення суду.

Згідно до ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Заборона виїзду за кордон - є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Зокрема п.5 ч.1 ст.6 зазначеного Закону передбачає, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянинові України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Відповідно до п. 19 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду виключно у випадку ухилення боржника від виконання рішення суду. Разом з тим, заявником не надано жодного доказу обґрунтованості припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню рішення суду та що взагалі є підстави вважати, що ОСОБА_3 має намір виїхати за кордон, у звязку з чим, суд вважає подання необґрунтованим, та таким що не підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, є крайньою мірою, але заявником не долучено доказів, які саме міри приймались ним стосовно боржника ОСОБА_3.

Оцінивши надані докази, суд вважає, що факт ухилення боржника від виконання зобов'язання не доведений.

Крім того, подання не містить необхідних відомостей, а саме: до подання не долучено ксерокопію паспорта, ідентифікаційного коду боржника, не зазначено відомостей про повідомлення державним виконавцем боржника про направлення до суду відповідного подання, не долучено довідку про останнє місце реєстрації боржника, а також не перевірено майновий стан боржника.

З ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що державний виконавець наділений цілим рядом прав для виконання судового рішення, які він може здійснювати незалежно від місця перебування боржника.

Крім того, передбачений ст.377-1 ЦПК України порядок вирішення питання про тимчасове обмеження боржнику у праві виїзду за межі України без повідомлення боржника, у випадку встановлення такого обмеження, може бути порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право людини на справедливий і публічний розгляд його справи.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Аналізуючи зазначене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано достатніх доказів, які б встановлювали в чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішень суду та чому саме цей вид обмеження повинен бути застосований до боржника.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 377-1 ЦПК України, ст.ст. 19, 28 ЗУ «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок обмеження виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 погодженого з в.о. начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі протягом 5-ти днів апеляційної скарги, після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: І.О. Поліщук

23.12.16