Справа №591/8106/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1959/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Лузан Л. В. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло, -

В С Т А Н О В И Л А:

19 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним та скасувати розпорядження управління комунального майна та приватизації від 07.07.1999 року № 1823, визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру, яке видане на імя відповідачів.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що під час здійснення приватизації в квартирі № 28, буд. № 14, розташованому по вул. Зеленко в м. Суми було порушено законодавчо встановлений порядок приватизації, внаслідок чого свідоцтво про право власності на житло від 12.07.1999 року видане виконкомом Сумської міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є не законним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який підтримав доводи своєї скарги, представника третьої особи - ОСОБА_7, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав, та зокрема, того, що на момент приватизації він вселився з дотриманням встановленого законом порядку до спірної квартири в якості члена сімї наймача та дана квартира була його постійним місцем проживання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, так як він є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам і вимогам закону.

Судом встановлено, що 17 грудня 1998 року до управління комунальної власності та приватизації Сумського міськвиконкому від наймача квартири ОСОБА_5 надійшла заява за підписом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 (а.с. 45 на звороті).

Із заявою до органу приватизації також булла подана довідка про склад сім'ї наймача квартири видана ВЖРЕУ-3, згідно з якою у квартирі АДРЕСА_2 мешкають і мають право на житло дві особи: ОСОБА_5 (основний наймач), ОСОБА_6 (син наймача) (а.с. 46).

07 липня 1999 року розпорядженням № 1823 Управління комунального майна та приватизації Сумської міської ради квартира АДРЕСА_1 передано у спільну сумісну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6О.(а.с. 44).

Відповідно до вказаного розпорядження Управлінням комунального майна та приватизації Сумської міської ради видано свідоцтво від 12 липня 1999 року про право власності на житло, яке зареєстроване обласним бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 673 (а.с. 8).

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання визначено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» ( далі Закон ).

Статтями 1, 2 Закону ( в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки (надалі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Приватизація здійснюється в тому числі шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю ( п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону )

Колегія суддів критично відноситься до доводів викладених в апеляційній скарзі виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст. 10-11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК Української РСР, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК Української РСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом із іншими членами сімї.

В абзацах 1, 2 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року, з послідуючими змінами, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вселення з дотриманням встановленого законом порядку до спірної квартири до прийняття рішення про передачу відповідачам у власність квартири, а також не надано доказів того, що він фактично постійно мешкав у цій квартирі в якості члена сімї наймача на час вчинення оспорюваних дій з приватизації.

Судом правильно встановлено, що на момент приватизації спірної квартири позивач зберігав за собою право користування іншим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується його реєстрацією за цією адресою (а.с. 6).

Відповідно до копії паспорту позивача, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що у спірній квартирі він був зареєстрований лише 13.06.2003 року.

В матеріалах справи містяться копії нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_3, а з них вбачається, що він не лише знав про передачу спірної квартири в іпотеку, але й надав ОСОБА_5 на це згоду (а.с. 72, 73). Тобто про належність квартири тільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позивач знав ще з 2008 року, погоджувався з цим і рішення про приватизацію не оспорював.

Доводи апеляційної скарги про протилежне не заслуговують на увагу.

Отже, суд першої інстанції належно оцінив докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин справи. Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -