Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"12" квітня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , при секретарі Сініловій Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення сум незаконно отриманої допомоги по безробіттю -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Маріупольський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 3913,31 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 з 14.01.2015 року перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний та отримував допомогу по безробіттю. Однак під час перебування на обліку відповідач працював за сумісництвом за трудовим договором в ТОВ «Будтехмаш» відповідно до наказу про прийом на роботу №09 від 19.08.2014 року та був звільнений 16.11.2015р. за власним бажанням.

У зв'язку з тим, що відповідач не повідомив Маріупольський міський центр зайнятості про отримання ним доходу від виконання роботи за трудовим договором за сумісництвом, допомога по безробіттю у загальній сумі 2937,80 грн., отриманим ним у період з 01.04.2015 року по 15.07.2015 року, підлягає поверненню. Відповідач отриману допомогу добровільно не повернув. У звязку із цим, посилаючись на положення п.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», статтю 1166 ЦК України просить стягнути незаконно одержану допомогу по безробіттю з 01.04.2015 року по 15.07.2015 року в сумі 2937,80 грн. та судові витрати.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти прийняття заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

14.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Маріупольського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, в якій вказав, що ознайомлений із правами та обовязками, передбаченими даними законами.

Наказом Маріупольського міського центру зайнятості від 20.01.2015 року № НТ 150120 на підставі ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» відповідачу надано статус безробітного та з 21.01.2015 року за наказом №НТ150121 від 21.01.2015 року призначена допомога по безробіттю і розпочата її виплата.

За час перебування на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості, відповідачу було нараховано та сплачено допомогу по безробіттю в сумі 3913,31 грн. за період з 14.01.2015 року по 26.08.2015 року.

Маріупольським міським центром зайнятості було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13.02.2009 р. №60/62 (надалі - Порядок), за результатами якого складено акт від 30.11.2015 року № 741, яким встановлено, що ОСОБА_1 у період його знаходження на обліку в міському центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю працював з 19.08.2014 по 16.11.2015 року на підприємстві ТОВ «АЗОВМАШПРОМ» та отримав дохід.

За результатами обміну даними з працедавцем ТОВ «АЗОВМАШПРОМ» позивачем встановлено факт того, що відповідач перебував в трудових відносинах з підприємством ТОВ «АЗОВМАШПРОМ» в період з 19.08.2014 року по 16.11.2015 року та отримував заробітну плату. Вказані обставини підтверджуються також пояснювальним листом ТОВ «АЗОВМАШПРОМ» від 25.11.2015 року №69.

З огляду на вказані докази, відповідач був працевлаштований та отримував винагороду в період перебування на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості.

Наказом Маріупольського міського центру зайнятості від 27.08.2015 р. № НТ 150827 припинено реєстрацію ОСОБА_1. як безробітного та виплату допомоги по безробіттю.

Наказом Маріупольського міського центру зайнятості від 30.11.2015 р. № НТ 151130 у звязку із підтвердженням факту подання недостовірних даних, що мав місце під час перебування ОСОБА_1 на обліку як безробітного, прийнято рішення про повернення сум незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття за період з 14.01.2015 року по 26.08.2015 року в сумі 3913,31 грн.

Позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору та на адресу відповідача направлявся лист від 30.11.2015 року № 10-5059, відповідно до якого, ОСОБА_1 пропонувалось у добровільному порядку повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 3913,31 грн., але у добровільному порядку зазначена сума відповідачем повернута не була. Доказів сплати суми витрат з допомоги по безробіттю відповідач суду також не надав.

Відповідно п.7 ч.1 ст.1 Закону України від 5 липня 2012 року №5067-VI «Про зайнятість населення», встановлено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Частиною 1 статті 4 вказаного Закону передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VІ від 5 липня 2012 року особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, належать до зайнятого населення.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України від 02.03.2000р. № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», допомога по безробіттю є видом забезпечення за цим Законом.

За приписами до ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 6 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №219 від 14.02.2007 у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п.7 цього Порядку.

Згідно з п. 7 Порядку рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

У відповідності до п. 9 Порядку передбачено, що рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку.

Відповідач не оскаржував рішень центру зайнятості.

Згідно частини 3 ст.36 зазначеного Закону, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач в період знаходження на обліку в центрі зайнятості в якості безробітного, був працевлаштований та перебував в трудових відносинах з ТОВ «АЗОВМАШПРОМ» та отримував дохід, при цьому не повідомив про цей факт позивача, що призвело до незаконної виплати центром зайнятості допомоги по безробіттю у розмірі 3913,31 грн.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Відповідачем не було надано суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню та сума виплаченого відповідачу забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю підлягає примусовому стягненню на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розмір сплаченого позивачем судового збору становить 1378,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст.10,60,88,212,213,215,224-228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення сум незаконно отриманої допомоги по безробіттю задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний № НОМЕР_1) на користь Маріупольського міського центру зайнятості суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 3913,31 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. М. Іванченко