Провадження №2-з/760/75/16
Справа 760/1499/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Здорик Л.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велварт Плюс» про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом та просить суд:

-Стягнути з ТОВ «Велварт Плюс» заборгованість на загальну суму 118 294 (сто вісімнадцять тисяч двісті дев'яносто чотири) гривні 84 копійки.

Позивачкою було подано заяву про забезпечення позову в якій просила заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «НВП ІНТА» ідентифікаційний код:36353555, (місцезнаходження: проспект Перемоги, будинок 74, 03113) передавати Автомат фасовки рідких та сипучих продуктів в пакети «стік», виготовлений за договором 160129 від 29.01.2016 року, Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕЛВАРТ ПЛЮС», ідентифікаційний код: 38890095, (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12).

Вимоги заяви про забезпечення позову позивачка обґрунтувала тим, що вона звернулась до суду з метою захисту своїх прав, передбачених статтями 41, 30, 47, 48 Конституції України та інших законних прав, які порушені відповідачкем, що дає їй право на звернення з такими вимогами, які суд повинен задовольнити.

Заява про забезпечення позову відповідно до частини першої статті 153 ЦПК розглядається без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити з таких підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України заходи забезпечення позову вживаються судом за заявою осіб, які беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно зі ст. 152 ЦПК України визначений перелік видів забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зі змісту пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Щодо заявленого позивачкою заходу забезпечення позову, як заборона Товариству з обмеженою відповідальністю «НВП ІНТА», передавати Автомат фасовки рідких та сипучих продуктів в пакети «стік», Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕЛВАРТ ПЛЮС» в межах позовних вимог, то суд зазначає наступне.

З заяви вбачається, що позивачка не навела жодного доводу стосовно того, як невжиття в даному випадку визначеного нею заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

До того ж, позивачка всупереч положенням п. 3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України не надала суду жодного доказу, що майно (Автомат фасовки рідких та сипучих продуктів в пакети «стік») належить відповідачу та має безпосереднє відношення до справи за позовом до ТОВ «Велварт Плюс», а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Суд акцентує увагу позивачки на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Відповідно до позовних вимог, позивач надала ТОВ «Велварт Плюс» поворотну фінансову допомогу на загальну суму 95000.00 (дев'яносто п'ять тисяч) гривень Відповідач поворотну фінансову допомогу не повернув.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору № 160129-01 від 29.01.2016 року, ТОВ «Велварт Плюс» (замовник) заключило договір з ТОВ «НВП ІНТА» (виконавець), згідно якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання обов'язків по виготовленню та поставці обладнання за умови предоплати в розмір 50 % та отримання готового замовлення після 100 % оплати замовлення.

Згідно протоколу погодження договірної ціни, узгодженою ціною стала сума в розмірі 325000 (триста двадцять п'ять тисяч) грн.. 00 коп., в тому числі ПДВ 20% 54166 грн. 00коп.

Відповідно до виписки по рахунку НОМЕР_1 оплата за автомат пройшла згідно р/ф №160129-01 від 29.01.2016 в розмірі 150000.00 (ста п'ятдесяти тисяч) гривень 00 коп. 02.02.2016 та згідно р/ф №160129-01 від 29.01.2016 в розмірі 175000.00 (ста семи десяти п'яти тисяч) гривень 00 коп.

Отже, згідно договору № 160129-01 від 29.01.2016 року укладеного між ТОВ «Велварт Плюс» та ТОВ «НВП ІНТА», після повної оплати, замовник зобов'язаний прийняти та отримати готову продукцію не пізніше семи днів після закінчення виконаних робіт.

Окремо слід зазначити, що забезпечення позову таким способом є втручанням в господарську діяльність підприємства, що є недопустимим

Враховуючи викладене, суд підстав для задоволення заяви не вбачає, оскільки суду не відомо, які саме кошти були використані для оплати замовлення, та сума оплати замовлення перевищує суму заборгованості перед позивачем.

За таких обставин, суд констатує відсутність необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

До того ж, суд акцентує увагу на те, що позивачкою в своїй заяві як підставу для задоволення заяви зазначено те, що на рахунку відповідача відсутня достатня кількість коштів для погашення заборгованості, перед позивачем, проте заявниця не надала виписку по рахунку, яка б відображала суму коштів на момент подання заяви.

Зазначені вище дії позивачки розцінюються судом, як зловживання процесуальними правами.

Враховуючи викладене, суд підстав для задоволення заяви не вбачає.

Керуючись статтями 151, 152, 153, 210, 293 ЦПК, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Велварт Плюс» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя: