Справа № 758/9408/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

16 листопада 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Супрун Г. Б. ,

секретарів - Циби О.В., Прокопенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача за договором позики від 19.03.2004 року заборгованість в сумі 30 000,00 грн, а також понесені судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.11.2015 року скасовано ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 11.09.2015 року про повернення позовної заяви для подання до належного суду, передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 19.03.2004 року в розмірі 30 000,00 грн., заборгованість по процентам за умовами п. 5 договору за період з 01.01.2005 року до 15.08.2016 року (4245 днів) в розмірі 3 821 400,00 грн., на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних (за 11 років та 7 місяців) в розмірі 10 425,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 127 019,30 грн., розгляд справи просив проводити без його участі. Тому суд вважає можливим слухати справу за його відсутності на підставі ст. 158 ЦПК України.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належно за останнім відомим місцем реєстрації: АДРЕСА_1 (дана адреса зазначена в договорі позики), що підтверджується матеріалами справи, та вважається повідомленим у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно договору позики від 19 березня 2004 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність 30 000,00 грн., строком до 01.01.2005 року, договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., зареєстровано у реєстрі за №1719 (а.с.71).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Вимоги законодавства щодо форми договору сторонами дотримано.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Правова позиція Верховного Суду України з приводу даних правовідносин викладена в Постанові від 02.07.2014р. по справі №6-79цс14. Відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов»язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначає позивач, у передбачений договором строк до 01.01.2005 року позика відповідачем повернута не була, чим відповідач порушив умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 526, 1046, 1049 ЦК України.

Інші докази, які б спростовували вимоги позивача та обставини справи, у суду відсутні. Відповідач в судове засідання не з»явився, і жодних доказів або заяви про застосування строків позовної давності в порядку ст. 267 ЦК України не надав. Будь-якими іншими даними щодо місця знаходження відповідача суд не володіє.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до п. 5 договору позики цим договором також визначається, що за кожний день прострочення виплати грошей позичальник зобов»язується сплатити додатково 3% вказаної суми (а.с. 71).

Аналізуючи зібрані докази, перевіривши принцип розрахунку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми нарахованих за кожен день прострочення процентів за договором позики у період з 01.01.2005 р. по 15.08.2016 р. (з них по рокам: з 01.01.2005 року по 31.12.2015 року - 4017 днів прострочення; з 01.01.2016 року по 15.08.2016 року 228 днів прострочення) у розрахунку 30 000,00 грн. * 3 % : 100 * 4245 днів прострочення = 3 820 500,00 грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. В договорі позики передбачений розмір процентів.

Разом з тим, коли в договорі не зазначено розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі вимог закону, а саме ст. 625 ЦК України.

Якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи, що п. 5 договору позики визначений інший розмір процентів від простроченої суми, тому вимоги позивача про стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 10 425,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки це призведе до подвійного стягнення процентів.

Передбачене законом право позикодавця вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від позичальника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позикодавцю.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Сума інфляційних втрат за період з січня 2005 р. по серпень 2016 р. складає 126960,00 грн. Розрахунок індексу інфляції за період прострочення виконання грошового зобов»язання відповідно до роз»яснень, які міститься в листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р. здійснюється шляхом множення річних індексів інфляції:

Річний індекс інфляції за 2005 р. - 110,3%;

Річний індекс інфляції за 2006 р. - 111,6%;

Річний індекс інфляції за 2007 р. - 116,6%;

Річний індекс інфляції за 2008 р. - 122,3%;

Річний індекс інфляції за 2009 р. - 112,3%;

Річний індекс інфляції за 2010 р. - 109,1%;

Річний індекс інфляції за 2011 р. - 104,6%;

Річний індекс інфляції за 2012 р. - 99,8%;

Річний індекс інфляції за 2013 р. - 100,5%;

Річний індекс інфляції за 2014 р. - 124,9%;

Річний індекс інфляції за 2015 р. - 143,3%;

Тобто, 110,3 * 111,6 * 116,6 * 122,3 * 112,3 * 109,1 * 104,6 * 99,8 * 100,5 * 124,9 * 143,3 = 403,8 %. Індекс інфляції з 2005 р. по 2015 р. складає 403,8%

Індекс інфляції за січень 2016 р. - 100,9%;

Індекс інфляції за лютий 2016 р. - 99,6%;

Індекс інфляції за березень 2016 р. - 101,0%;

Індекс інфляції за квітень 2016 р. - 103,5%;

Індекс інфляції за травень 2016 р. - 100,1%;

Індекс інфляції за червень 2016 р. - 99,8%;

Індекс інфляції за липень 2016 р. - 99,9%;

Тобто, 100,9 * 99,6 * 101,0 * 103,5 * 100,1 * 99,8 * 99,9 = 104,8%. Індекс інфляції з січня 2016 р. по серпень 2016 р. складає 104,8%.

403,8% * 104,8% = 423,2% * 30 000,00 грн. : 100% = 126960,00 грн.

Враховуючи викладене, а також ті обставини, що позика не повернута, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, та підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 300, 00 грн. судового збору та на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 625, 1046,1047,1049 ЦК України, ст.ст. 3, 10,11,60, 88, 212-215, 224 ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) суму боргу за договором позики від 19.03.2004 року у розмірі 30 000,00 грн., нараховані проценти за період з 01.01.2005 року по 15.08.2016 року в розмірі 3 820 500,00 грн., інфляційні втрати за період з січня 2005 року по липень 2016 року включно в сумі 126960,00 грн., а всього стягнути 3 977 460,00 грн.

В решті вимог щодо стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 300,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 6890,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Г. Б. Супрун