Справа № 183/1913/16
Провадження № 2/183/1515/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

за участю секретаря - Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська, треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2016 року позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнили. В обґрунтування уточненого позову посилались на те, що 13 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернулась із заявою № 2536 до КЕВ м. Дніпропетровська, щодо передачі в приватну власність квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт Гвардійське, вул. Буркіна, 1/43, яку вони займають на підставі ордера № 162 від 22 листопада 2006 року. 17 лютого 2014 року вона отримала рішення за № 3077, яким їй відмовлено в приватизації вищезазначеної квартири, оскільки військове містечко в смт Гвардійське включене до числа "закритих" і яке не підпадає під приватизацію житлового фонду, яке нею оскаржено в Дніпропетровському окружному адміністративному суді та після чого КЕВ м. Дніпропетровська прийнято рішення № 1806 від 29 квітня 2015 року, № 1779 від 27 квітня 2015 року та № 1182 від 01 квітня 2016 року, якими знову відмовлено у приватизації квартири. Зазначені рішення відповідача позивачі вважають неправомірним та такими, що не відповідають діючому законодавству України, у звязку з чим, просять:

- визнати незаконними відповіді ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська № 3077 від 17 жовтня 2014 року, № 1182 від 01 квітня 2016 року, рішення ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська № 1779 від 27 квітня 2015 року та № 1806 від 29 квітня 2015 року, та зобовязати ОСОБА_4 відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації, вжити заходи щодо приватизації квартири, яка використовується ними на умовах найму на території відкритого військового містечка за адресою: АДРЕСА_1;

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, представником позивачів надано суду заяву ро розгляд справи за їх відсутності, одночасно позовні вимоги підтримали в повному обсязі та не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 51).

Представник відповідача ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи за його відсутності не клопотав, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням письмової згоди представника позивачів вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Представники третіх осіб: Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили та про розгляд справи за їх відсутності не клопотали, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за їх відсутності.

На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно ордеру № 162 від 22 листопада 2006 року, виданого Міністерством оборони України Гвардійської КЕЧ району, ОСОБА_1 та членам його родини надане право на вселення в двокімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_2, житловою площею 27,40 м 2 (а.с. 10).

Згідно довідки про склад сімї № 32, виданої 17 березня 2016 року, Будинкоуправлінням № 1 Гвардійської ОСОБА_4 частини району, в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, постійно мешкають і мають право на приватизацію: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Вищезазначене житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства оборони України, перебуває у повному оперативному управлінні ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська.

У відповідності до Положення про ОСОБА_4 відділ м. Дніпропетровська, зазначений відділ здійснює безпосередньо квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. ОСОБА_4 забезпечення це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, обєктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.

Згідно п. 3.2.4 зазначеного Положення на ОСОБА_4 відділ м. Дніпропетровська покладений обовязок та повноваження щодо утримання житлового фонду.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі Закон № 2482-XII), державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська із заявою про передачу їй та членам його родини квартири у приватну власність у відповідності до Закону № 2482-ХІІ (а.с. 17).

ОСОБА_4 відділом м. Дніпропетровська № 3077 від 17 жовтня 2014 року, ОСОБА_2 відмовлено в приватизації вищезазначеної квартири (а.с. 18).

Підставою відмови в приватизації спірного житла в рішенні зазначено те, що житловий фонд військових містечок селищ Гвардійське, Черкаське у комунальну власність територіальних громад не передано. Згідно із Законом України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військові містечка є військовим майном, яке знаходиться в оперативному управлінні військових частин і КЕВ м. Дніпропетровська. Управлінням військовим майном, згідно з законом, здійснює Міністерство оборони. Згідно листа квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України № 303/22/1/850 від 05 вересня 2013 року, військове містечко в якому мешкає ОСОБА_2, включене до числа закритих і які не підпадають під приватизацію житлового фонду. Інших керівних документів щодо надання повноважень КЕВ м. Дніпропетровська розпоряджатися житловим фондом військових містечок не надходило.

Не погодившись із зазначеною відповіддю КЕВ м. Дніпропетровська, ОСОБА_2 звернулась із відповідним адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та постановою останнього від 25 листопада 2014 року його задоволено частково, а саме визнано протиправною бездіяльність начальника ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська, яка виразилась в не розгляді по суті заяви ОСОБА_6 № 2536 від 15 жовтня 2014 року про передачу в приватну власність 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_3, що займає ОСОБА_6 спільно з членами родини на підставі ордеру № 162 від 22 листопада 2006 року, виданому ОСОБА_1, в порядку передбаченому Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Зобов'язано начальника ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська розглянути та прийняти рішення по суті заяви ОСОБА_6 № 2536 від 15 жовтня 2014 року, про передачу в приватну власність 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_3, що займає ОСОБА_6 спільно з членами родини на підставі ордеру № 162 від 22 листопада 2006 року, виданому ОСОБА_1, в порядку передбаченому Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 21-24).

На виконання зазначеної постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду та повторних заяв позивачів, ОСОБА_4 відділом м. Дніпропетровська в подальшому ухвалено рішення № 1779 від 27 квітня 2015 року, № 1806 від 29 квітня 2015 року та відповідь № 1182 від 01 квітня 2016 року (а.с. 4, 19, 20, 33).

Підставою відмови в приватизації спірного житла за № 1779 від 27 квітня 2015 року та № 1806 від 29 квітня 2015 року, наведені підстави, аналогічні відповіді ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська № 3077 від 17 жовтня 2014 року, а у відповіді № 1182 від 01 квітня 2016 року підставою відмови в приватизації спірної квартири відповідачем зазначена відсутність документу, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, яким, згідно п. 18 Наказу № 396 від 16 грудня 2009 року "Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", яким є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (а.с. 33).

Суд приходить до висновку, що зазначені відповіді та рішення ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська належить визнати незаконними, з наступних підстав.

Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

У відповідності до наданих суду матеріалів, будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт Гвардійське, вул. Буркіна, 1, перебуває на балансі БУ № 1 Гвардійської КЕЧ району за інвентаризаційним номером 4/190, інвентарна картка № 28 обліку основних засобів в бюджетних установах, яке є структурним підрозділом КЕВ м. Дніпропетровська (а.с. 38, 39).

Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли в звязку з приватизацією житла, відмови уповноваженого органу в проведенні приватизації, виникають з житлових правовідносин та повинні розглядатися судом в порядку цивільного судочинства.

Конституцією України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Зазначеним Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п. 2 ст. 2 цього Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2482-ХІІ не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків памяток садове - паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири (будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з Положенням "Про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України", затвердженим Наказом Міністра оборони України № 215 від 21 квітня 2011 року та Наказом Міністра Оборони України № 448 від 03 липня 2013 року визначення "закрите військове містечко" та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок виключені.

03 вересня 2010 року Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних сил України ОСОБА_7 затверджений останній чинний (він базується на Наказі Міністра оборони СРСР № 75 від 22 лютого 1977 року) "Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд", селище міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не були включені до цього переліку.

На підтвердження того, що смт Гвардійське не наданий статус закритого військового містечка свідчить і Наказ Міністра оборони № 569 від 15 вересня 2011 року "Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад" з затвердженими переліками військового майна.

Згідно Наказу Міністра оборони України № 569 "Про безоплатну передачу військового майна у приватну власність до територіальних громад", військове майно безоплатно передається у комунальну власність територіальним громадам смт Черкаське і смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, зазначений Наказ є обовязковим для виконання КЕВ м. Дніпропетровська та Черкаською і Гвардійською селищними радами.

Судом встановлено, що законодавством України не визначене юридичне поняття "закрите військове містечко", в звязку з чим, суд приходить до висновку, що смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області не має статусу закритого військового містечка.

Статтею 3 Закону № 2482-ХІІ передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю.

Згідно з п. 5 ст. 5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз.

Судом встановлено, що позивачі зареєстровані в спірному житловому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не брали, що підтверджується відповідними довідками Будинкоуправління № 1 про склад сімї, довідками Філії Дніпропетровське регіональне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" № 199 від 29 вересня 2015 року, № 18 від 22 березня 2016 року та № 19 від 23 березня 2016 року (а.с. 11, 12, 13, 14), внаслідок чого органи приватизації, згідно з п. 10 ст. 8 Закону № 2482-ХІІ, не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом.

Згідно Закону № 2482-ХІІ та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 1999 року затверджене "Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації.

Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність.

Так, зокрема, наймач та члени його сімї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобовязаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво.

Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону № 2482-ХІІ, відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Водночас, відповідно до вимог статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Разом з тим згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Пунктом 4 наказу Міністра оборони України від 03 січня 1993 року № 1 "Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають у будинках Міністерства оборони України" передбачено, що обов'язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки).

З наведених підстав, суд дійшов висновку, що відповіді за № 3077 від 17 жовтня 2014 року, № 1182 від 01 квітня 2016 року та рішення за № 1779 від 27 квітня 2015 року і № 1806 від 29 квітня 2015 року ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська про відмову позивачам в приватизації квартири № 43 в будинку під № 1 на вул. Буркіна в смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, належить визнати незаконними.

Крім того, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині зобовязання ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська, як органу приватизації, вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартири, розташованої на території військового містечка за адресою: АДРЕСА_2, у відповідності ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", затвердженим МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, також підлягають задоволенню.

До наведеного висновку суд приходить внаслідок того, що зазначений обовязок органу приватизації встановлений нормами Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" і в разі, якщо зазначений орган зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дії, суд має право зобовязати розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, скасувати рішення органу приватизації, зобовязати вчинити певні дії.

Так, оскільки суд прийшов до висновку про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська про відмову в задоволенні заяви позивача про передачу квартири у власність, зазначений орган приватизації фактично повинен повторно розглянути заяву позивачів.

З огляду на викладене вище, суд зважає на те, що матеріали справи містять достатні докази на підтвердження перебування на балансі відповідача спірного майна, а тому про наявність повноважень КЕВ м. Дніпропетровська вирішувати питання про приватизацію житлового фонду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська, треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинення дій задовольнити.

Визнати незаконним відповіді та рішення ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська № 3077 від 17 жовтня 2014 року, № 1779 від 27 квітня 2015 року, № 1806 від 29 квітня 2015 року та № 1182 від 01 квітня 2016 року про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в приватизації квартири № 43 в будинку під № 1 на вул. Буркіна в смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області.

Зобовязати ОСОБА_4 відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації, вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність квартири, яка використовується ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на умовах найму на території військового містечка за адресою: АДРЕСА_2, згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року.

Стягнути з ОСОБА_4 відділу м. Дніпропетровська на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), відшкодування справленого судового збору у розмірі 1 102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.

ОСОБА_4 відділ м. Дніпропетровська має право подати до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а така само відповідачем з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя Г.Є. Майна