Справа № 203/8000/14-ц
Провадження № 2/0203/61/2016
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання недійсними заповітів, договорів, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся через суд з зазначеним позовом на предмет захисту права на спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_10 30 листопада 2012 року щодо усього належного йому майна, з підстав відчуження заповідачем свого майна впродовж травня-серпня 2014 року на користь малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на умовах дарування і призначення ОСОБА_5 та її малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 спадкоємцями за заповітами, вчиненими 06 травня та 19 серпня 2014 року, в момент, коли під впливом дії сильнодіючих лікарських наркотичних засобів ОСОБА_10, страждаючи на тяжку онкологічну хворобу останні два роки свого життя, за станом психічного здоров'я не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. У позовній заяві з урахуванням уточнень підстави позову обґрунтовані примушуванням заповідача до відчуження майна зі спадкової маси і до складання нового заповіту під тиском відповідача ОСОБА_1, яка скористалася його станом, викликаним тяжкою хворобою, про що позивачу стало відомо вже після відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок смерті вітчима. Вважаючи, що за здорового глузду та ясної пам'яті, розуміючи значення своїх дій, спадкодавець ОСОБА_10 спірні угоди вчинити не міг, позивач після збільшення розміру вимог з посиланням на ст.ст. 203, 215, 1241, 1257 ЦК України просив по суду визнати недійсними:

- заповіт, складений ОСОБА_10 06 травня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Ярмолюк М.М.;

- заповіт, складений ОСОБА_10 19 серпня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Ярмолюк М.М.;

- договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Ярмолюк М.М. за якими ОСОБА_10 передав право власності на нерухоме майно в рівних частинах ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, а саме:

- договір від 12 серпня 2014 року (номер в реєстрі 1534) за яким подаровано гараж АДРЕСА_6;

- договір від 12 серпня 2014 року (номер в реєстрі 1533) за яким подаровано квартиру АДРЕСА_1;

- договір від 08 серпня 2014 року (номер в реєстрі 1518) за яким подаровано нежитлове приміщення по АДРЕСА_7;

- договір від 08 серпня 2014 року (номер в реєстрі 1517) за яким подарована земельна ділянка по АДРЕСА_7 площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1;

- договір від 08 серпня 2014 року (номер в реєстрі 1518) за яким подарована земельна ділянка по АДРЕСА_7 площею 0,0650 га, кадастровий номер НОМЕР_2;

- договір від 24 травня 2014 року (номер в реєстрі 857) за яким подарована квартира АДРЕСА_2;

- договір від 24 травня 2014 року (номер в реєстрі 855) за яким подарований гараж АДРЕСА_10;

- договір від 04 червня 2014 року (номер в реєстрі 933) за яким подаровані нежитлові приміщення АДРЕСА_11;

- договір від 24 травня 2014 року (номер в реєстрі 856) за яким подарована квартира АДРЕСА_3;

- договір від 12 серпня 2014 року (номер в реєстрі 1532) за яким подарована квартира АДРЕСА_4;

- договір від 24 травня 2014 року (номер в реєстрі 854) за яким подарована квартира АДРЕСА_5;

- договір від 06 червня 2014 року (номер в реєстрі 958) за яким подаровано домоволодіння АДРЕСА_12;

- договір від 13 червня 2014 року (номер в реєстрі 1021) за яким подаровані земельні ділянки по АДРЕСА_13 площею 0,0078 га, кадастровий номер НОМЕР_3 та по АДРЕСА_13 площею 0,0906 га, кадастровий номер НОМЕР_4;

а також просив суд скасувати державну реєстрацію прав на вказане майно за відповідачами і визнати за ОСОБА_1, з урахуванням обов'язкової долі малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, право власності на 1/2 частину спадщини, що відкрилася після ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, в порядку спадкування за заповітом.

Відповідач ОСОБА_5, діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, не визнаючи первісний позов, пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_1 на предмет усунення сумнівів в праві спадкування за заповітом, складеним 30 листопада 2012 року на користь ОСОБА_1, з підстав вчинення заповіту ОСОБА_10 під психологічним тиском його пасинка, який вкрай негативно ставився до неї, як другої дружини ОСОБА_10, та їх спільних дітей ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, неодноразово заявляючи, що вони нічого не отримають зі спадщини. В обґрунтування зустрічного позову відповідач посилалася на те, що останні п'ять років ОСОБА_10 ніяких сімейних, родинних відносин з пасинком, окрім робочих, не підтримував, а позивач за первісним позовом в лікуванні і в організації поховання не допомагав, не цікавився станом здоров'я спадкодавця, який, хоч і хворів на тяжке онкологічне захворювання, був у ясній пам'яті та при здоровому глузді до останнього дня життя, про що є висновки лікарів, та що їй відомо, оскільки вона постійно перебувала поряд зі своїм чоловіком, а коли стан здоров'я ОСОБА_10 погіршувався, то ніякі угоди не укладалися, в тому числі договори дарування.

Ухвалою суду від 02 червня 2015 року до участі у розгляді об'єднаних 30 квітня 2015 року позовів на стороні відповідачів за первісним позовом згідно з ст. 19 СК України залучено орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради третьою особою без самостійних вимог на предмет спору.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 свої вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, і проти зустрічного позову заперечували необґрунтованістю таких вимог з посиланням на виникнення конфліктів у сім'ї лише через колишню дружину спадкодавця - ОСОБА_1, з якою той за життя посварився і не спілкувався. Про стосунки зі спадкодавцем представник позивача пояснював про призначення для полегшення страждань ОСОБА_10 від болю сильнодіючих лікарських наркотичних засобів та про надання позивачем майже до останніх днів життя спадкодавця допомоги і в лікуванні, і у веденні бізнесу.

ОСОБА_1, який доводиться спадкодавцеві ОСОБА_1 пасинком і виховувався в його сім'ї з 1981 року, будучи допитаним під присягою згідно зі ст. 62 ЦПК України, в судовому засіданні суду показав, що після досягнення повноліття спільно з вітчимом вели бізнес, і з 2012 року, після виявлення під час обстеження в лікарні ім. Мечникова у ОСОБА_10 онкологічного захворювання четвертої стадії, він здійснював керівництво ПП «Восток-2», прислухаючись до порад ОСОБА_11. В цей же час, як вбачається з показань позивача, у ОСОБА_10 були дуже напружені стосунки з другою дружиною ОСОБА_2, відповідачем у справі, яку він неодноразово виганяв з дому, намагався усунути її зі свого життя, і на фоні конфлікту з якою 30 листопада 2012 року склав заповіт, призначивши своїм спадкоємцем пасинка ОСОБА_1, якого мав намір усиновити, але не встиг реалізувати. За усною домовленістю між ними частину спадкового майна ОСОБА_1 мав віддати дітям спадкодавця, у вихованні та утриманні яких він мав взяти участь, після чого спадкодавець за життя про складені ним інші заповіти не згадував, але у розмовах декілька раз натякав на бажання подарувати дітям частину майна ще за життя. Показуючи на обставини надання допомоги, ОСОБА_1 стверджував, що організував належне медичне обстеження за допомоги усіх своїх знайомих, влаштував вітчима для проходження хіміотерапії до 4-ї міськлікарні, де стали робити знеболювальні уколи наркотичними препаратами. З його слів, після кожної хіміотерапії у ОСОБА_10 наступала депресія, але після курсу лікування стан стабілізувався. Позивач визнав, що лікування ОСОБА_10 обирав сам, приймав з цього питання всі рішення самостійно і ні з ким не радився. Впродовж 2012-2014 рр. він спілкувався з вітчимом майже щодня і телефоном, і приїжджав до нього додому, а в 4 міськлікарні відвідували ОСОБА_10 лише він та його мати ОСОБА_12 У 2014 році ОСОБА_10 вже постійно знаходився вдома на АДРЕСА_13, йому призначили сильнодіючі наркотичні засоби, оскільки він не витримував болю, і в січні-лютому 2014 року позивач помітив зміни у поведінці та психіці вітчима. ОСОБА_10 постійно знаходився в депресії, ставав замкнутим і через 2-3 години різко радів, потім плакав, жалівся, неадекватно реагував на життєві ситуації, плутався у часі, плутав місце проживання, на роботі плутав штат, але фінансові розрахунки не плутав. Коли наркотичні знеболювальні не вводили, ОСОБА_10 починав просити, вимагати їх введення, агресивно себе вів, проте під дією наркотичних лікарських засобів, на час міг змінити свою думку, в тому числі у своєму ставленні до ОСОБА_5, яка відвідувала лікарню з проханням грошей на утримання дітей. Через отримувані сильнодіючі ліки ОСОБА_10 був нестабільним у прийнятті рішень. З часу проходження лікування приблизно у 2013 році в лікарні ім. Мечникова ОСОБА_10 обслуговувала медсестра, яка надавала послуги сиділки. ОСОБА_1 в своїх показаннях пов'язував конфлікти з ОСОБА_10 з появою ОСОБА_5, стосунки з якою у вітчима були то вкрай негативні, то після того, як він потрапив до лікарні, різко покращилися. Істинні мотиви зміни ставлення вітчима до ОСОБА_5 позивачу достеменно не відомі. У середині серпня 2014 року ОСОБА_10 зателефонував позивачу та став просити приїхати, говорив, що його хочуть вбити ОСОБА_5 і сиділка ОСОБА_13, які, з його слів, йому не робили укол. Потім у нього був приступ агресії, все в домі потрощив, сиділку намагався вдарити ножем, що було в присутності санітарів бригади медичної допомоги приватної служби швидкої допомоги, після чого ОСОБА_10 транспортували у 7-му міськлікарню, де лише в кінці дня його змоги заспокоїти. 19 серпня 2014 року ОСОБА_10 був у лікарні. У серпні 2014 року через конфлікт з ОСОБА_10 позивач звільнився з ПП «Восток-2» і після цього рідко спілкувався, лише телефоном.

Відповідач за первісним позовом та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні первісний позов не визнали в позовну обсязі і підтримали пред'явлений зустрічний позов, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Пояснили суду, що усі угоди дарування нерухомого майна вчинені спадкодавцем за життя в інтересах своїх єдиних малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, що ніяк не свідчить про неадекватність таких вчинків, крім того, після розірвання шлюбу через деякий час ОСОБА_10 знову налагодив теплі сімейні відносини зі своєю другою дружиною, відповідачем за первісним позовом, та саме вона його доглядала і піклувалася про нього, підтримувала морально, тоді як позивач за первісним позовом взагалі відвернувся від ОСОБА_10, що його засмучувало, цікавився лише майном останнього. Крім того, отримувані ОСОБА_10 ліки впливали на загальний стан здоров'я, полегшуючи біль, і на усвідомлення подій і їх значення не впливали.

Відповідач ОСОБА_4 заперечень проти позовів не подавала, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання жодного разу не прибула, причин неявки суду не повідомила, про відкладення розгляду справи не клопотала, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу в її відсутності.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради ОСОБА_14 в судовому засіданні підтримала зустрічний позов, заперечуючи проти задоволення первісного позову тим, що усі угоди дарування, а так само заповіт 19 серпня 2014 року вчинені спадкодавцем в інтересах малолітніх дітей останнього, тоді як заповіт від 30 листопада 2012 року взагалі оминає дітей. Крім того, пояснила, що в судовому засіданні позивач за первісним позовом не довів перед судом доказами, що спадкодавець перебував у такому психічному стані, що його дії не відповідали дійсній волі і він не розумів значення своїх дій, тому просила у первісному позові відмовити, зустрічний - задовольнити.

Треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського МНО Ярмолюк М.М., РС Дніпропетровського МУЮ будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання представників не направили, причин неявки суду не повідомили, про відкладення розгляду справи не клопотали, на підставі чого суд згідно ст. 36 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності вказаних третіх осіб.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_15, який підтримував з ОСОБА_10 службові стосунки з 2010 року і під присягою показав суду, що з 2013 року працював помічником депутата ОСОБА_10, в лютому 2014 року останнім був призначений заступником директора ПП «Восток-2» і ТОВ «Восток-2-Авто» з усіма повноваженнями поточного керівництва, окрім фінансового контролю, 07 травня 2014 року був призначений директором ПП «Восток-2», а діяльністю ТОВ «Восток-2-Авто» більше займався ОСОБА_1. За показаннями ОСОБА_15, влітку-восени 2014 року ОСОБА_10 розпорядився ввести ОСОБА_5 в курс справ підприємства ПП «Восток-2», разом з тим у 2014 році ОСОБА_10 став виявляти неадекватну реакцію, зокрема, плутатися у часі, у вирішенні виробничих питань, забувати яку угоду збиралися укласти, не впізнавати знайомих, плутати ОСОБА_15 з колишнім директором Новицьким, через хворобу іноді забував, що не підписав відомість бухгалтерії на видачу працівникам заробітної плати, яку виплачував особисто. В показаннях ОСОБА_15 знайшло своє підтвердження самостійне прийняття ОСОБА_10 в 2014 році всіх виробничих рішень, через що з травня 2014 року свідок, як правило, двічі на тиждень відвідував у виробничих питаннях ОСОБА_10 на дому на АДРЕСА_13, декілька разів і в лікарні, бо через хворобу він не з'являвся до офісу, але завжди виказував оптимістичні настрої на життя. Свідок ОСОБА_15 став очевидцем больових нападів ОСОБА_10, від яких він кричав, скаржився на болі в спині, а також очевидцем зробленого медсестрою знеболювального уколу морфію на прохання ОСОБА_10, але стан останнього під впливом дії препарату після уколу ніколи не спостерігав та у відсутність приступів відхилень в емоційному плані не помічав, сприймав як за нормальну поведінку. Свідок ОСОБА_15 довідався про своє звільнення лише 04 грудня 2014 року, та не зміг ні підтвердити, ні спростувати твердження позивача про конфлікти ОСОБА_5 з ОСОБА_10, від якого за життя чув скарги на колишню дружину.

Свідок ОСОБА_12, якій ОСОБА_1 доводиться сином, та яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 впродовж 1981-1998 рр., будучи допитаною в судовому засіданні, під присягою показала суду, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_10 залишились нормальні дружні стосунки, вони підтримували спілкування до самої його смерті, і в 2012 році вона дізналася про тяжку онкологічну хворобу ОСОБА_10, від якої він став лікуватися у 2013 році, протягом якого свідок тричі на тиждень відвідувала його в лікарні, до серпня 2014 року його відвідувала особисто, а потім спілкувались лише телефоном, і протягом півтора року ОСОБА_1 отримував від вітчима ОСОБА_10 завдання на придбання ліків, продуктів, речей. Наприкінці травня 2014 року в супермаркеті «ЛяСільпо» ОСОБА_10 не впізнав свого давнього товариша ОСОБА_16, як здалося свідку ОСОБА_12 Про прояв ОСОБА_10 агресії в серпні 2014 року свідку стало відомо зі слів ОСОБА_1, за розповіддю якого вітчим зателефонував з остраху свого вбивства, в його присутності дома ОСОБА_10 кидався на оточуючих з ножем, висловлював суїцидальні наміри, вимагав знеболювальне, сказав вести нотаріуса, але нотаріус застерегла про дію морфіну і відмовила в проведенні нотаріальних дій. Також свідок ОСОБА_12 стверджувала, що нині покійний ОСОБА_12 наприкінці 2013 став плутати і не впізнавав людей, сприймав події в іншому форматі, став вважати друзів ворогами, став спати з ключами, висловлював побоювання, що друзі заберуть гроші, фірму, через що вона радила йому лікарів, до яких можливо звернутися за допомогою з цього приводу, на що ОСОБА_10 відповів відмовою, повідомивши їй конфіденційно про проходження лікування в Київському ПНД.

Свідок ОСОБА_13, яка працювала в ортопедичному відділенні лікарні ім. Мечникова і в 2012 році медичною сестрою познайомилась з ОСОБА_10 під час лікування ним спини, в судовому засіданні під присягою показала суду на постійний догляд нею за ОСОБА_10 з 04 грудня 2012 року по 28 листопада 2014 року, надаючи послуги сиділки, і на супровід нею хворого в лікарнях на процедурах хіміотерапії до травня 2014 року, після чого лікар відвідував його вже вдома, а також на введення нею особисто декілька разів за призначенням лікарів лише препаратів «сібазон» і «трамадол», тоді як знеболення лікарськими наркотичними засобами проводила медсестра з весни 2014 року. За показаннями свідка ОСОБА_13 знеболюючі наркотичні препарати ОСОБА_10 переносив нормально, без змін у психічному стані, курси хіміотерапії відносно важко, останній курс у травні 2014 року пройшов тяжко, незважаючи на що протягом усього періоду хвороби ОСОБА_10 залишався діяльним, продовжував власноручне керівництво бізнесом, готував до випуску збірку своїх віршів і зблизився з ОСОБА_5, висловлюючи наміри оформити права на нерухоме майно за дітьми задовго до укладення оспорених позивачем за первісним позовом заповітів. Як вбачається з показань свідка ОСОБА_13, ОСОБА_10 став готувати до передачі корпоративні права ОСОБА_5 десь на початку грудня 2013 року після того, як, пройшовши курс хіміотерапії з 04 грудня 2012 року по 05 березня 2013 року, трохи зміцнів після лікарні і сам відвідав офіс підприємства, керівництво яким раніше доручив ОСОБА_1, де побачив всі свої речі згорнутими в кутку, враженнями від чого поділився з колишньою дружиною ОСОБА_12 і свідком про втрату довіри до ОСОБА_1, будучи засмученим таким нешанобливим ставленням. Зі слів свідка, ОСОБА_10 дійсно з листопада 2012 року думав про усиновлення ОСОБА_1, але після цього випадку змінив ставлення до нього. В показаннях свідка ОСОБА_13 знайшла своє підтвердження описана ОСОБА_12 зустріч в травні 2014 року в супермаркеті «ЛяСільпо», який ОСОБА_10, тяжко пересуваючись, відвідав у супроводі свідка, водія і ОСОБА_5, зберігаючи захоплення кулінарією і шопінгом. Про обстановку складення заповіту з її участю у середині серпня 2014 року ОСОБА_13 засвідчила, що в ОСОБА_10 почався рецидив хвороби і він виявив усвідомлення її клінічного перебігу, передбачаючи закінчення його звичайного розвитку настанням своєї смерті, через що проявляв стурбованість тим, щоб усе накопичене і збудоване сім'єю ОСОБА_10 залишилося дітям, які через малолітство перебувають у вкрай вразливому становищі. ОСОБА_13 пригадала, як вночі ОСОБА_10 скаржився на гострий біль у поперековому відділі, а зранку вони посварились на побутовому ґрунті через втому свідка, якій хворий протягом доби не давав ні хвилини відпочинку, після чого ОСОБА_10 зробив декілька телефонних дзвінків, і додому приїхали ОСОБА_1 та ОСОБА_12, які щось винесли з будинку, тоді як карета швидкої допомоги забрала ОСОБА_10 до реанімації, куди ОСОБА_13 приїхала зранку наступної доби надалі його доглядати. ОСОБА_10 прокинувся після першої доби і покликав ОСОБА_5, пробув у лікарні 10 днів, протягом яких до нього приїжджали ОСОБА_1 і ОСОБА_12, яких він просив повернути винесені з будинку документи. Після полегшення стану здоров'я ОСОБА_10 запросив до лікарні нотаріуса і склав заповіт, який ОСОБА_13 ще з одним свідком читали вголос, після чого ОСОБА_10 також прочитав заповіт і власноручно підписав.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі письмові докази, оголосивши висновок експертів, у судовому засіданні перевірив доводи позовних заяв в межах заявлених вимог і дійшов висновку про відмову у задоволенні як первісного, так і зустрічного, позову, виходячи з наступних мотивів.

Судом встановлено, що після ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина внаслідок настання його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4, про що Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції вчинено актовий запис № 8538 та видано свідоцтво про це НОМЕР_5 (т. 1 а.с.47, 94).

За життя ОСОБА_10 склав три заповіти. Вперше, 30 листопада 2012 року о 16 год. 10 хв. у м. Дніпропетровську на Жовтневій площі, 14, в приміщенні Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І.І.Мечникова на прохання ОСОБА_10 у зв'язку з його хворобою приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_17 за допомогою загальноприйнятих технічних засобів записала зі слів спадкодавця заповіт, який ОСОБА_10 в присутності нотаріуса прочитав і підписав, зробивши у заповіті відповідне рукописне застереження, про що приватний нотаріус вчинила запис в реєстрі за № 3259 про посвідчення цього заповіту (т. 1 а.с. 11). За умовами особистого розпорядження ОСОБА_10 заповів ОСОБА_1 усі свої права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе належне майно, де б воно не було і з чого б не складалося.

Другий заповіт ОСОБА_10 склав 06 травня 2014 року об 11 год. 10 хв. в м. Дніпропетровську який посвідчив приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. за місцем проживання заповідача на АДРЕСА_13, у зв'язку з його хворобою, про що вчинений запис у реєстрі за № 703 (т. 1 а.с. 30) після того, як ОСОБА_10 прочитав вголос та підписав заповіт, записаний з його слів на його прохання нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. За умовами складеного нового заповіту, на випадок своєї смерті ОСОБА_10 особисто розпорядився призначити ОСОБА_1 спадкоємцем корпоративних прав з 25% частки у статутному капіталі ПП «Восток-2» (, м. Дніпропетровськ, вул. Курсантська, 22) та з 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Восток-2-Авто» (, м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 46-А), а спадкоємцями всього іншого свого майна та прав призначив у рівних частках ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

19 серпня 2014 року о 10 год. 40 хв. у м. Дніпропетровську за допомогою загальноприйнятих технічних засобів приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. на прохання ОСОБА_10 записала з його слів третій і останній заповіт, який у зв'язку з хворобою ОСОБА_10 підписав, прочитавши вголос, о 12 год. 05 хв. в приміщенні міської клінічної лікарні № 7 на вулиці Філософській, 62, що за його бажанням приватний нотаріус посвідчила при свідках ОСОБА_13 та ОСОБА_18, які зачитали заповіт вголос, зробивши у заповіті відповідне рукописне застереження, про що вчинений запис в реєстрі за № 1595 (т. 1 а.с. 36).

ОСОБА_10 за умовами нового заповіту особисто розпорядився призначити ОСОБА_5 спадкоємцем житлового будинку і земельної ділянки на АДРЕСА_14, корпоративних прав з 100% частки у статутному капіталі ПП «Восток-2» (, м. Дніпропетровськ, вул. Курсантська, 22), з 30% частки у статутному капіталі ТОВ «Восток-2-Авто» (, м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 46-А), ОСОБА_1 - спадкоємцем корпоративних прав з 70% частки у статутному капіталі ТОВ «Восток-2-Авто» (, м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 46-А) та дітей ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 - спадкоємцями всього іншого майна та інших прав у рівних частках.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, є дітьми ОСОБА_10, який зазначений батьком у записах актів цивільного стану про народження, що підтверджується відповідними свідоцтвами (т. 2 а.с.101, 103, 105), і за життя ОСОБА_10 передав їм в дар належне йому на праві власності майно в рівних частках, тобто по 1/3 кожній, на умовах низки договорів дарування, посвідчених у зв'язку з його хворобою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. за місцем проживання дарувальника у м. Дніпропетровську на АДРЕСА_13, що укладені з приводу:

- квартири АДРЕСА_5, про що запис у реєстрі вчинено 24 травня 2014 року за № 854 (т.5 а.с.1-2);

- гаражу АДРЕСА_10, про що запис у реєстрі вчинено 24 травня 2014 року за № 855 (т.3 а.с.193-194);

- квартири АДРЕСА_3, про що запис у реєстрі вчинено 24 травня 2014 року за № 856 (т. 4 а.с. 97-98);

- квартири АДРЕСА_8, про що запис у реєстрі вчинено 24 травня 2014 року за № 857 (т.3 а.с.130-131);

- нежитлових приміщень АДРЕСА_11, про що запис у реєстрі вчинено 04 червня 2014 року за № 933 (т.4 а.с.1-2);

- домоволодіння АДРЕСА_13, розташованого на земельній ділянці площею 0,0078 га кадастровий номер НОМЕР_3 та земельній ділянці площею 0,0906 га кадастровий номер НОМЕР_4, про що запис у реєстрі вчинено 06 червня 2014 року за № 958 (т.5 а.с.52-53);

- магазину непродовольчих товарів з офісними приміщеннями по АДРЕСА_7, про що запис у реєстрі вчинено 08 серпня 2014 року за № 1517 (т. 3 а.с.64-65);

- земельних ділянок по АДРЕСА_7 площею 0,0650 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, про що запис у реєстрі вчинено 08 серпня 2014 року за № 1518 (т.3 а.с. 1-2);

- квартири АДРЕСА_9, про що запис у реєстрі вчинено 12 серпня 2014 року за № 1532 (т.4 а.с.157-158);

- квартири АДРЕСА_1, про що запис у реєстрі вчинено 12 серпня 2014 року за № 1533 (т.2 а.с.127-128);

- гаражу АДРЕСА_6, про що запис у реєстрі вчинено 12 серпня 2014 року за № 1534 (т.2 а.с.73-74).

Також, представляючи ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. 06 травня 2014 року із записом в реєстрі № 701, ОСОБА_10 від її імені уклав з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 договір дарування земельних ділянок на АДРЕСА_13, у м. Дніпропетровську площею 0,0078 га кадастровий номер НОМЕР_3 та площею 0,0906 га кадастровий номер НОМЕР_4, в їх спільну власність, по 1/3 частці кожній, який посвідчила 13 червня 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М. М. за місцем проживання ОСОБА_10 у зв'язку з його хворобою, про що вчинений запис у реєстрі за № 1021 (т.5 а.с.123-124).

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Розв'язуючи спір, суд виходить з презумпції психічного здоров'я за ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу", за якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» виклав свій висновок про судову практику визнання недійсним заповіту, складеному особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, відповідно до якого суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту.

За висновком посмертної судово-психіатричної комісійної експертизи № 367 (т.7 а.с. 25-34), проведеної за ухвалою цього суду від 26 листопада 2015 року експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи 14 травня 2016 року, що долучений в оригіналі до справи, ОСОБА_10:

1.на момент укладання заповіту від 30 листопада 2012 року яким-небудь психічним розладом не страждав і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

2.на момент укладання заповіту від 06 травня 2014 року виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

3.на момент укладання заповіту від 19 серпня 2014 року виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

4.на момент укладання договору дарування від 12 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1534, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

5.на момент укладання договору дарування від 12 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1533, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

6.на момент укладання договору дарування від 08 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1518, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

7.на момент укладання договору дарування від 08 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1517, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

8.на момент укладання договору дарування від 08 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1518, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

9.на момент укладання договору дарування від 24 травня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №857, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

10. на момент укладання договору дарування від 24 травня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №855, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

11. на момент укладання договору дарування від 04 червня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №933, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

12. на момент укладання договору дарування від 24 травня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №856, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

13. на момент укладання договору дарування від 12 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1532, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

14. на момент укладання договору дарування від 24 травня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №954, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

15. на момент укладання договору дарування від 06 червня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №958, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними;

16. на момент укладання договору дарування від 13 червня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1021, виявляв ознаки Соматогенного астенічного синдрому (F 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України окремо висновок експертизи за формою первинної облікової документації № 100/о, суд відзначає її заповнення з дотриманням Інструкції, затвердженої наказом МОЗ № 527 від 28 липня 2014 року, експертами, які за освітою, кваліфікаційною категорією, кваліфікаційним класом, стажем роботи, науковим ступенем відповідають Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженому наказом МОЗ України № 397 від 08 жовтня 2001 року, і на кожне з поставлених запитань надали чіткі та ясні відповіді, обґрунтовані описаним в протокольній частині висновку дослідженням. Експертами у підсумкових відповідях сформульована думка про стан спадкодавця за весь період хвороби та окремо на час вчинення кожної угоди на підставі експертного аналізу обставин діагностування в психічному стані соматогенно-обумовленої астенічної симптоматики, що науково обґрунтований фактичними даними медичних документів про ступінь прояву соматогенного астенічного синдрому за своїм характером за усі періоди хвороби нині покійного ОСОБА_10 з урахуванням пояснень сторін і показань свідків про зовнішні ознаки його поведінки в серпні 2014 року протягом тижня з порушенням сну, дезорієнтованості у просторі і часі та про погіршення стану здоров'я і госпіталізації до реанімаційного відділення 14 серпня 2014 року з наявною у нього агресивною та підозрілою налаштованістю до оточуючих, звинуваченнями інших у шкідництві, розірваністю мислення.

Доводи позивача за первісним позовом та його представника про неповноту експертизи та сумніви у правильності її висновків неспроможні і на увагу не заслуговують. Так, на виконання ухвали суду від 06 липня 2015 року за клопотанням представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 (т.6 а.с.185-186), Київським міським психоневрологічним диспансером №4 надана довідка №1807 від 29 липня 2015 року (т.6 а.с.222) за підписом та печаткою головного лікаря про те, що ОСОБА_10 за запитуваний період з 2013 року по 28 листопада 2014 року на обліку у лікаря-психіатра не перебував, за медичною допомогою не звертався, тому медичні документи такої особи відсутні. Діагноз консультанта-психіатра КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР, поставлений 02 серпня 2014 року при огляді ОСОБА_10 психіатром, про «органічне ураження складного генезу (сч. інтоксикація)» ґрунтується на описанні зі слів родичів ознак схожих з тими, що взяті до уваги експертами при дослідженні показань до його госпіталізації до реанімаційного відділення 14 серпня 2014 року і категорично не виключають здатність усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними. До того ж, жодна з оспорених угод не укладалася 02 серпня 2014 року.

Крім того, за час розгляду справи ні позивач, ні інші сторони та свідки не вказували на психіатричний огляд ОСОБА_10 без згоди на стаціонарне обстеження хворого і на наявність його усвідомленої згоди з цим, що у з'ясованих обставинах не вказує на об'єктивне першоджерело висновку консультанта-психіатра від 02 серпня 2014 року, поданого всупереч ст. 131 ЦПК України після завершення експертизи 02 червня 2016 року, оскільки ним вказується на невідомого походження відомості про обставини явки до лікаря ОСОБА_10, який мав труднощі з пересуванням, і його перебування в місці огляду без догляду та нагляду, чим виключається допустимість такого документу як доказу. Так само, подана 02 червня 2016 року представником позивача ОСОБА_2 з пропуском процесуального строку довідка Київського міського ПНД №4 за №1840 від 29 квітня 2016 року про те, що ОСОБА_10 на обліку у лікаря-психіатра не перебував, звертався за медичною допомогою у 2014 році, може засвідчувати звернення особи до лікаря-психіатра, сам факт якого не свідчить про нездатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними внаслідок психічного розладу, а висновок експертів цим даним не суперечить.

Верховний Суд України у постанові № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року виклав обов'язковий для суду висновок про докази, що свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину, за яким висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, а будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд, дослідивши в судовому засіданні медичні карти ОСОБА_10, безпосередньо переконався в наявності схеми хіміотерапії з фіксуванням призначених лікарських засобів, часу їх застосування та періодичності, що об'єктивно давало експертам можливість використати наукові знання про тривалість і характер їх впливу на заповідача протягом доби для категоричних висновків з поставлених перед ними питань про його стан. Для свідчень ОСОБА_12 і ОСОБА_15 характерне упереджене суб'єктивне ставлення до вчинків ОСОБА_10 з огляду на їх пов'язаність особистими стосунками, та їх показання про симптоматику стану ОСОБА_10 носять узагальнений характер особистих припущень, виражають їх особисту незадоволеність тим, як спадкодавець за життя розпорядився своїм майном.

Висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, не маючи наперед встановленого значення, тісно пов'язаний з письмовими доказами, поясненнями сторін та показаннями свідків в їх сукупності, через що у суду немає підстав за ст. 147 ЦПК України не погодитися з таким висновком. Навпаки, добуті фактичні дані про усну домовленість пасинка з вітчимом щодо опіки малолітніми дітьми останнього, про наявність конфлікту, незалежно від його ініціатора, що явно підірвав довіру заповідача до свого пасинка і впевненість в дотриманні пасинком усних домовленостей після смерті заповідача, про очевидну зміну ставлення один до одного заповідача і його пасинка влітку 2014 року, на яку непрямо вказує сама ОСОБА_12 в показаннях про обмеження спілкування з колишнім чоловіком лише телефоном після серпня 2014 року, у поєднанні з відомостями про активну участь заповідача у виробничій і творчій діяльності відповідно до ст. 213 ЦПК України переконують суд в тому, що ОСОБА_10 в обстановці посвідчення нотаріусом договорів і заповітів добре орієнтувався, діяв цілеспрямовано в розподілі майнових прав між членами сім'ї з конкретних спонукань, в яких полягали мотиви до таких дій, що характеризують його вольове психічне ставлення до вчиненого.

За ч. 2 ст. 1257 ЦК України з підстав того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, заповіт визнається недійсним.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - ч.3 ст. 203 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Таким чином, в судовому засіданні зібраними доказами не доведено, що договори дарування та заповіти ОСОБА_10 вчинив саме у той момент, коли він не усвідомлював би значення своїх дій чи не міг би керувати ними, що виключає підстави за ч. 1 ст. 225 ЦК України для визнання їх по суду недійсними.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

У з'ясованих обставинах всі складені заповіти охоплюють всю спадщину, через що до спадкування закликаються спадкоємці, призначені заповітом від 19 серпня 2014 року, в якому висловлена остання воля спадкодавця з розпорядження своїм майном (майновими правами) на випадок смерті, чим виключена юридична заінтересованість як підстава задоволення зустрічного позову про визнання недійсним заповіту від 30 листопада 2012 року і первісного позову про визнання недійсним заповіту від 06 травня 2014 року. Так само, відсутні підстави для визнання недійсним договору, укладеного ОСОБА_4 13 червня 2014 року за представництва її інтересів ОСОБА_10, оскільки у будь-якому випадку подароване за цим договором майно не входило б до складу спадщини згідно ст. 1218 ЦК України, і його вчинення не зачіпає прав та інтересів позивача за первісним позовом.

Також, оскільки наявність підстав для визнання оспорюваних заповітів та договорів недійсними не доведена, не підлягають задоволенню похідні від цих вимоги первісного позову про скасування державної реєстрації прав на спірне майно за відповідачами по первісному позову і визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спадщини.

За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить залишили на рахунок позивачів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 209, 214, 215, 218, 222, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання недійсними заповітів, договорів, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання заповіту недійсним - відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в задоволенні позову до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання заповіту недійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Колесніченко