Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 310/5363/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пустовіт З.П.
№ провадження 22-ц778/55/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Гончар М.С.,

суддів Стрелець Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Деріл» про зобовязання повернути трудову книжку, стягнення невиплачених сум на день звільнення, середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Деріл» про зобовязання повернути трудову книжку, стягнення невиплачених сум на день звільнення, середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди .

В обґрунтування позову зазначала, що 01 листопада 2011 року вона була прийнята на роботу в ТОВ «Деріл» на посаду менеджера з маркетингу.

06 серпня 2014 року вона написала заяву на звільнення за власним бажанням у зв'язку з переїздом в інше місто на постійне проживання.

Оскільки безпосередній керівник прийняв заяву на звільнення без її реєстрації, вона змушена була направити її поштовим зв'язком разом з копією проїзного квитка.

Звільнялася вона з 07.08.2014 року, це був її останній день роботи.

В цей же день вона звернулася до директора з проханням видати трудову книжку та належну заробітну плату, але він відмовив, посилаючись на відсутність бухгалтера.

Наступного дня вона прийшла в офіс, прочекала робочий день, але ні директор, ані бухгалтер не з'явилися. Вона написала заяву, щоб її трудову книжку вислали на адресу майбутнього проживання до м. Бердянська, бул. Гайдара, 4 кв.10.

03 вересня 2014 року вона поштовим зв'язком отримала від відповідача трудову книжку з супровідним листом №1/28-08від28.08.2014 року, проте відкривши її, вона з'ясувала, що це не та книжка, яку вона надавала відповідачу при прийнятті на роботу. Книжка була нова, титульний лист нею не підписаний, запис про стаж роботи тільки у відповідача і звільнили вони її з 14 серпня 2014 року.

У телефонній розмові директор не міг пояснити, куди поділася її трудова книжка і чому нова трудова книжка була виписана з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Крадіжки на фірмі не було, з телефонних розмов вона зрозуміла, що це вони зробили навмисно, щоб їй нашкодити.

Вона починала свою трудову діяльність у м. Харкові у серпні 2003 року після закінчення вищого учбового закладу на ТОВ «MAXIMA», де їй і видали трудову книжку серії АА №375192. Для того, щоб знайти цю фірму, вона потратила сім місяців.

Ховаючи її трудову книжку, відповідач позбавив її документального підтвердження трудової діяльності з 2003 року. На день подання позову її трудова книжка АА №375192 відповідачем не видана.

За час вимушеного прогулу відповідач має сплатити на її користь за 297 днів суму 14 158 грн. 00 коп. із розрахунку 297дн. х 47,67 грн., де 47,67 грн. - середньоденний заробіток. На день подання позову до суду грошові суми, які відповідач у відповідності до ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України має платити на її користь, становлять 14104,50 грн., з них 344,50 грн. за 5 днів роботи, 3750,00 грн. - компенсація за три невикористані відпустки, а 10010,00 грн. становлять середній заробіток за весь час затримки до дня подання позову, а саме за 210 робочих днів. Невидача трудової книжки з вини відповідача, не проведення своєчасного розрахунку, пряме ігнорування її прав, спеціальна підміна трудової книжки, все це завдало їй душевних страждань та матеріальних збитків, тому моральну шкоду оцінює у 25 000 грн.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного розгляду при перевірці оскарженої частини рішення суду першої інстанції встановлено, що в цій частині суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про зобовязання повернути трудову книжку та відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції правильно застосував норми права.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначала, що при звільненні за власним бажанням ( ст.38 КЗпП України) з ТОВ «ДЕРІЛ» їй не було видано трудову книжку серія АА №375192, а надіслано трудову книжку АР № 617178 в якій внесено запис про роботу у ТОВ «ДЕРІЛ» з 01 листопада 2011 року по 14.08.2014 року: про прийняття на роботу на посаду менеджера з маркетингу з 01.11.2011 року згідно наказу № 45-к від 01.11.2011 року та про її звільнення за власним бажання ст. 38 КЗпП України з 14.08.2014 року згідно наказу № 50-к від 14.08.2014 року. Тобто виписана нова трудова книжка.

Згідно до ч.1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, в частині зобовязання ТОВ «ДЕРІЛ» видати їй трудову книжку АА №375192. суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела належними і допустимими доказами факт надання при працевлаштуванні на вказане підприємство саме трудову книжку АА №375192., яку вона просить за рішенням суду зобов»язати відповідача їй повернути.

Судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України оцінено єдиний доказ наданий позивачем в обґрунтування позовних вимог про зобовязання повернути трудову книжку, а саме копію листа ТОВ "МАХІМА", в якому зазначено, що ОСОБА_3 працювала на підприємстві з 01.08.2003 року по 31.12.2003 року, про що свідчить запис у трудовій книжці серія АА №375192.

Суд правильно вказав в рішенні, що з часу роботи в ТОВ "МАХІМА" і до часу працевлаштування позивача у відповідача минуло ще 8 років, тому дана довідка ніяким чином не свідчить, що саме ця трудова книжка, як стверджує позивач, була здана за місцем її працевлаштування в ТОВ "ДЕРІЛ".

Такий висновок є правомірним і відповідає встановленим обставинам справи і вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд виходив з того,що вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від інших заявлених вимог, а оскільки суд не знайшов підстав для їх задоволення, тому, відповідно, немає підстав і для задоволення вимоги щодо відшкодування на користь позивача моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн. Такий висновок суду також відповідає встановленим обставинам справи.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій. При їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року в цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: