№243/5616/16-ц
№2/243/2891/2016
І м е н е м У к р а ї н и
23 серпня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий - суддя Руденко Л.М.
за участю секретаря судового засідання - Дручиніної О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 9 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про усунення перешкод у користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
12.07.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що
він, ОСОБА_1, відповідно до договору дарування, укладеного нотаріально 08.12.2010р. та зареєстрованого в реєстрі за №5845 є власником домоволодіння АДРЕСА_1. Цей факт підтверджується копією витягу з реєстру прав від 28.12.2010р. за №28540433 та копією договору дарування від 08.12.2016р.
З його згоди він надав можливість його дружині - ОСОБА_2 зареєструватись у належному йому на праві власності будинку, якій розміщено за адресою : АДРЕСА_1. Факт реєстрації відповідачки підтверджується копією довідки Слов'янської міської ради від 03.06.2016р., та копією домової книжки по належному йому будинку, де вказано, що ОСОБА_2 значиться зареєстрованою у належному йому будинку з 07.02.2012р. де вказана її реєстрація та копією довідки з КП «ЖЄК №7» від 28.10.2015р.
25.06.2012р. відповідачка виїхала на інше місце мешкання (до Російської Федерації), при цьому не повідомивши його про це, оскільки він з нею посварилися, а тому не підтримував ніяких відносин. Факт не проживання відповідачки підтверджується копією акта огляду житлових умов від 24.03.2016р., складеного керівником мікрорайону «Железнодорожный-1» ОСОБА_4, з якого вбачається що відповідачка з 25.06.2012р. не мешкає по зареєстрованому адресу. Його спроби знайти її для виконання зобов'язань щодо зняття з реєстрації оказались марні. В теперішній час він бажаю продати належний йому будинок, але у зв'язку з тим, що там є зареєстрованою відповідачка, у нього виникають різні проблеми з продажем об'єкту нерухомості, які він бажає усунути судовим шляхом.
Просить суд винести рішення суду, яким усунути перешкоди у користування належною йому власністю шляхом визнання гр-ки Російської Федерації ОСОБА_2 такою, яка втратила право користуванням домоволодіння АДРЕСА_1.
Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та просив їх задовольнити, надав аналогічні пояснення, які наведені у заяві.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, відомостей про причини неявки до суду не надала, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення в друкованих засобах масової інформації.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків:
ОСОБА_6, яка у судовому засіданні показала, що вона проживає по АДРЕСА_2, а АДРЕСА_1 знаходиться біля її вулиці; ОСОБА_1 проживав з дружиною ОСОБА_2, яку з літа 2012 року вона не бачить за місцем проживання; на теперішній час ОСОБА_1 проживає разом зі своїм сином, якому вже п'ять років, та який знаходиться тільки на його утриманні;
ОСОБА_7, яка пояснила, що вона є матір'ю позивача, на теперішній час вона проживає в буд. АДРЕСА_1 разом зі своїм сином та онуком; дружина сина - ОСОБА_2 поїхала до Росії в 2012 році, де до теперішнього часу і проживає, з того часу ОСОБА_2 приїздила до сина лише в 2014 році на його день народження, десь 25-26 березня поїхала знову до Росії;
дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.
Так, у ході судового розгляду достовірно встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до договору дарування, укладеного нотаріально 08.12.2010р. та зареєстрованого в реєстрі за №5845 є власником домоволодіння АДРЕСА_1. (а.с.6)
Реєстрація відповідачки в будинку АДРЕСА_1, з 07.02.2012р., підтверджується копією довідки Слов'янської міської ради від 03.06.2016р., та копією домової книжки. (а.с.9,10,12)
Факт не проживання відповідачки за вищевказаною адресою підтверджується копією акта огляду житлових умов від 24.03.2016р., складеного керівником мікрорайону «Железнодорожный-1» ОСОБА_4, з якого вбачається що відповідачка з 25.06.2012р. не мешкає по зареєстрованому адресу. (а.с.11)
У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Усі зазначені вище та проаналізовані положення чинного законодавства кореспондуються з нормами статей 13, 41 Конституції і ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження: по-перше, встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна, по-друге, визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічними і приватними інтересами.
Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, а також остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
У ч.2 ст.405 ЦК України вказано, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
Відповідач не надала доказів поважності причин її відсутності у будинку понад один рік.
Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.
Позивач не вимагає компенсації понесених нею судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 64, 88, 212, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 321, 391,405 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про усунення перешкод у користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: