Придніпровський районний суд м.Черкаси

Провадження № 2/711/2520/16
Справа № 711/8882/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси

В складі: головуючого судді Колода Л.Д.

при секретарі Остапець А.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Артбудкомфорт» про стягнення заборгованості , -

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості . Свої позовні вимоги мотивує тим, що між позивачем та товариством з обмеженою відповідальність «Артбудкомфорт» 05.02.2014 року було укладено договір № СSVКLОF04909 про надання овердрафтового кредиту/

Відповідно до п. А.2 укладеного договору позивач надав ТОВ «Артбудкомфорт» кредитний ліміт у розмірі 2 626 000 грн. з відсотковою ставкою відповідно до п. А.7 договору та строком виконання зобов'язань (терміном повернення кредиту) згідно із п. А. 3 договору. Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі. Згідно з п. 4 договору було затверджений порядок розрахунків.

Відповідно до п. 4.1 договору, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку позичальника при закритті банківського дня позичальник сплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процента ставка). Розмір ставки встановлений у п. А.7 договору.

Відповідно до п. 4.2 договору та ст. 212 ЦК України при порушенні клієнтом зобов'язань, передбачених пп. 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4, 2.2.17 договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом, зазначені у п. А.8 договору.

Відповідно до п. 5.1 договору, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань за сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 2.2.7, 4.4, 4.5, 4.6 клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

В порушення зазначених норм закону та умов договору позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором позичальника станом на 29.09.2016 року мається заборгованість - 466441.38 грн., яка складається з наступного: 163856,98 грн. - заборгованість за кредитом; 128764,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 173820,12 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Враховуючи те, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачу, про що роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, позивач вважає за необхідне захистити свої порушені права шляхом стягнення з відповідача частини боргу, а саме 163856,98 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивач вважає, що діюче законодавство не зобов'язує кредитора вимагати від боржника повернений обов'язково повної суми заборгованості, а лише надає йому таке право. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення всього боргу або будь яку його частину. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 163856,98 грн., яка складається з: 163856,98 грн. - заборгованість за кредитом.

Крім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено договором поруки №CSVKLOF04909/DP2 від 05.02.2014 року , укладеним з поручителем ОСОБА_1 в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитними договором.

Згідно пп.1.1 договору поруки, предметом є надання поруки відповідачем перед банком, за виконання ТОВ «Артбудкомфорт» всіх своїх обов'язків за договором № CSVKLOF04909 від 05.02.2014 року.

Претензія, що була направлена на адресу відповідача та позичальника була залишена без задоволення.

Відповідно до вимог ст., ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Тому позивач вважає за необхідне захистити свої права шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості за Договором № CSVKLOF04909 від 05.02.2014 року.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

В зв»язку з цим позивач просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором від 05.02.2014 року в сумі 163856,98 грн. та судові витрати.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» по довіреності ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, просив позов задовольнити, з підстав, вказаних в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, підтримав заперечення на позов та просив в позові відмовити з підстав, вказаних в запереченні.

Представник третьої особи ТОВ «Артбудкомфорт» в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлений, при причини неявки суду не повідомив.

.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, в результаті їх повного обєктивного та всебічного дослідження, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та товариством з обмеженою відповідальність «Артбудкомфорт» 05.02.2014 року було укладено договір № СSVКLОF04909 про надання овердрафтового кредиту. Відповідно до п. А.2 укладеного договору позивач надав ТОВ «Артбудкомфорт» кредитний ліміт у розмірі 2 626 000 грн. з відсотковою ставкою відповідно до п. А.7 договору та строком виконання зобов'язань (терміном повернення кредиту) згідно із п. А. 3 договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Позичальник ТОВ «Артбудкомфорт» умови договору не виконало, як встановлено судом, остання оплата кредиту відбулася 23.01.2015 року (розрахунок заборгованості по договору подано позивачем) .

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Крім цього судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір поруки №CSVKLOF04909/DP2 від 05.02.2014 року.

Згідно пп.1.1 договору поруки, предметом є надання поруки відповідачем перед банком, за виконання ТОВ «Артбудкомфорт» всіх своїх обов'язків за договором № CSVKLOF04909 від 05.02.2014 року.

Доводи позивача про те, що на адресу відповідача було надіслано претензію з приводу не виконання позичальником умов кредитного договору не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. До позовної заяви позивачем подано ксерокопію повідомлення від 17.09.2016 року, адресоване ТОВ «Артбудкомфорт» та ОСОБА_1, де вказано про необхідність протягом п»яти календарних днів з дня отримання повідомлення погасити прострочену заборгованість. При цьому не надано належних та допустимих доказів, отримання поручителем вимоги.

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що третя особа ТОВ «Артбудкомплект» умови кредитного договору не виконав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 526,629 ЦК України , позивач вправі звернутися з позовом до суду як до боржника так і до поручителя ОСОБА_1 (ст.554 ЦК України).

Однак такі доводи позивача не можуть бути покладені в основу судового рішення. Судом встановлено, що згідно кредитного договору, ТОВ «Артбудкомплект» взяло на себе зобов'язання повернути овердрафтовий кредит з відповідними відсотками та строком виконання зобов»язань.

Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем , боржник ТОВ «Артбудкомплект» останній платіж провів 23.01.2015 року, а вже 06.02.2015 року товариством оплату проведено не було. Тому суд вважає, що саме з вищевказаної дати у позивача виникло право на звернення до відповідача, як до поручителя про належне виконання зобов»язання. Однак відповідач вимог до відповідача не пред»явив. Посилання представника позивача на те, що на адресу відповідача було надіслано претензію 17.09.2016 року, не можуть стати підставою для задоволення позову.

За договором поруки, відповідно до ст.553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником за те, що не було виконане останнім. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України ). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України ).

З пункту 4.1 договору поруки вбачається, що порука припиняється з припиненням зобов'язання.

Таким чином, суд вважає, що в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання визначено до повного виконання зобов»язання.

За таких обставин у банку виникло право пред"явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 06.02.2015 року протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються. Тому позов до задоволення не підлягає.

Поскільки позов до задоволення не підлягає, то відсутні підстави і для вирішення питання про стягнення судових витрат.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 15, 16, 553, 554, 557, 559 ЦК України, Постановою Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 174, 209- 223 , 235 , 1050 , 1054 ЦПК, суд, -

в и р і ш и в:

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Артбудкомфорт» про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області.

Головуючий: ОСОБА_3