Справа № 465/9573/13 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/2112/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді- Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулось в суд з позовом до відповідача. З посилання на ст. 11, 509, 525, 526, 549, 553, 554, 623, 624, 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №1048, у гривневому еквіваленті становить 264 923 грн. 50 коп., що включає заборгованість по тілу кредиту - 157 355, 07 грн.; суму відсотків по кредиту 97 628, 18 грн.; пеню - 9 940, 25 грн. та судові витрати в сумі 2 649,24 грн.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за Кредитним договором №1048 від 18.10.2007 року в сумі 264 923 грн. 50 коп.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду, після залишення без задоволення заяви відповідача про його перегляд ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2015 року в загальному порядку оскаржив ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Мотивує апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції не було надіслано жодних повісток про його виклик до суду, внаслідок чого він не був належним чином повідомлений про судове засідання, що є грубим порушенням процесуального законодавства.

Звертає увагу на те, що у рішенні суду відсутні будь-які посилання на належні докази, які б свідчили про отримання ним кредитних коштів. Вважає, що правова природа розрахунку заборгованості є сумнівною, не базується на первинних документах, що підтверджувало б надання позичальникові грошових коштів.

Щодо несплати відсотків, штрафних санкцій, то з рішення суду неможливо зрозуміти як саме нараховувались такі суми, немає посилань на формули чи обґрунтування нарахування, вказані лише загальні суми, які стягнуто судом.

При розгляді справи за апеляційною скаргою, представник відповідача доводи такої підтримав. В письмових поясненнях просить врахувати, що позивачем не надано доказів наявності ліцензії на здійснення фінансової операцій з валютою, до числа яких належить факторинг. Суд не врахував, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем за договором суми позики, визначеної у валюті. Відповідачем укладено договір, за яким повинен був отримати суму 27 800 доларів США, в той час, коли на придбання ТЗ, на купівлю якого брався кредит, позичальником перераховано суму 140 400 гр., тому саме ця сума є сумою зобов»язання за договором із якої слід відштовхуватись при проведенні розрахунку суми боргу. Просить врахувати, що у червні 2016 року звернувся до суду з позовом про визнання Кредитного договору недійсним, в тому числі, з мотивів наведених у додаткових письмових поясненнях на апеляційну скаргу.

Представник позивача в останнє судове засідання не з»явився. Належно повідомлений про розгляд справи, про що особисто розписався 18.07.2016 року, про причини неявки не повідомив. Будучи присутнім у попередньому судовому засіданні надав додаткові письмові заперечення на апеляційну скаргу та документи, що витребовувались судом апеляційної інстанції для перевірки обґрунтованості мотивів апеляційної скарги з врахуванням пояснень представника відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе продовжувати розгляд справи у відсутності учасників, які не з»явились, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Рішення суду першої інстанції необхідно змінити.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду повністю таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із наступних встановлених у справі обставин.

Відповідно до Кредитного договору №1048 від 18 жовтня 2007 року Первинний Кредитор - ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» надав позичальнику ОСОБА_3 кредит в сумі 27800,00 доларів США, із сплатою процентів за користування кредитом , з розрахунку 10% річних з повним його погашенням не пізніше 17.10.2014 року. / п.п. 2.1 , 2.2. Договору/ (а.с.21-24).

Згідно п. 1.2 Договору отримано цільовий кредит на придбання автомобіля.

За змістом заяви-анкети позичальника - відповідач просив надати кредит в сумі 27 800 доларів США у спосіб перерахунку суми, а не видачі готівки / а.с. 26/. Таким чином є спростованим твердження представника відповідача в суді апеляційної інстанції про відсутність зобов»язань перед позичальником у його довірителя з мотивів ненадання доказів отримання відповідачем зазначеної суми коштів.

Згідно рахунку № 0-234 від 18.10.2007 року на відповідний розрахунковий рахунок відкритий 15.10.2007 року у «Кредобанку» на ПП ЕКФ «Геліком» перераховано 140 400 гр. Платником такої суми значиться ОСОБА_3 на при дбання ТЗ «Мазда» /а.с, 166, 169/.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виконання банком умов Кредитного договору у спосіб визначений сторонами цього договору.

Переведення суми позики, обумовленої сторонами договору у валюті долари США у національну валюту, не свідчить про виникнення у відповідача зобов»язання у гривні, оскільки це не ґрунтується на умовах договору, а отже не свідчить про підставність в цій частині пояснень представника відповідача в суді апеляційної інстанції. Такі пояснення також є спростованими визначеним графіком погашення кредиту, згідно Додатку № 1, в якому щомісячна сума погашення кредиту визначалась у доларах США із кінцевою датою погашення 17.10.2014 року /а.с. 195 - 196/.

18.10.2007 року між тими ж сторонами було укладено договір про внесення змін № 244-05-2 до Кредитного договору №1048, відповідно до умов якого, встановлена процентна ставка в розмірі 13% річних. (а.с.25, 197)

За умовами Кредитного договору відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Відповідно до п.6.5 кредитного договору, при порушенні строків сплати кредиту, нараховується нараховується пеня в 25% річних від простроченої суми.

Станом на 01.08.2013 року у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 264923 грн. 50 коп., що складається з : 157355,07 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 97628,18 - заборгованість по відсоткам за кредитом, 9940,25 грн. - нарахована пеня у межах року, про що надано відповідний розрахунок заборгованості. (а.с.29)

З врахуванням положень п. 5.3.4. Кредитного Договору - Банк як позичальник обумовив своє право відступити право вимоги за цим Договором з наступним повідомленням Позичальника протягом 5 днів з моменту укладення договору з цього приводу про особу нового Кредитора.

Такими чином, сторони обумовили право позикодавця без попередньої згоди позичальника відступити право вимоги за договором і таке право було ним реалізоване.

17.12.2012 року між ПАТ «АК Промислово-інвестиційний банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, за яким у тому числі до позивача перейшло право вимоги в тому числі вимоги дострокового повернення кредиту при порушення умов договору за Кредитним договором банку з відповідачем, що підтверджено копією зазначеного договору та витягом з Додатку № 1, за яким під № 1048 вказано про передачу права вимоги за договором з відповідачем. / а.с. 9-20/.

З витребуваних судом апеляційної інстанції документів убачається, що у списку позичальників за договорами кредиту значиться передача права вимоги по договору з ОСОБА_3 / а.с. 207/. На час укладення Договору відступлення прав вимоги 17.12.2012 року - у відповідача наявна була заборгованість по Кредитному договору, що складала 11 356, 61 долар С ША заборгованості про кредиту, 6 319, 33 доларів США заборгованості по строковим відсоткам та 3 297, 62 доларів США несплачені відсотки. За таких обставин позикодавець мав право вимоги дострокового повернення кредиту.

За даними розрахунку на 01.08.2013 року сума заборгованості становила 19 686,61 дол. США по кредиту; 12 214,21 дол. США заборгованості по відсоткам; 1 243.62 дол. США пені. Про стягнення цієї суми в судовому порядку звернувся позивач.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував положення ст.1054 ЦК, за яким за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у визначений договором строк. А також застосував положення ст. ст. 526, 530 ЦК України. Навів у рішенні мотиви, за яких дійшов висновку про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, оскільки матеріалами справи встановлено факт виконання банком умов договору та неналежне виконання його умов відповідачем, як боржником.

Позиція представника відповідача про безпідставність у вимог за відсутності даних про наявність відповідної ліцензії у позивача на здійснення фінансових послуг до числа яких віднесено факторинг з посиланням на положення у чинній на момент укладення договору 17.12.2012 року положення Закону № 2664-ІІІ від 12.07.2001 року - не спростовує висновків суду. Прямої вказівки на необхідність такої ліцензії при укладення договору відступлення права вимоги /цесії/ означені положення закону не містять.

Колегія суддів звертає увагу, що Кредитний договір, додатки до нього про які вказано вище, укладені з дотриманням вимог ст.1055 ЦК України. Сторони дійшли згоди щодо всіх умов договору та витримана така процедура при укладенні додаткових угод. Оскільки встановлено, що боржник не належно виконує боргове зоб»язання, то наявні правові підстави для стягнення суми заборгованості у судовому порядку, про що суд постановив рішення.

Тому мотиви апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи є спростованими. Судом першої інстанції всебічно і об'єктивно досліджено всі обставини справи.

Щодо мотивів апеляційної скарги про стягнення суми боргу без визначення її складових, то з такими колегія суддів погоджується і вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення, виклавши таку у відповідності до роз»яснень, що у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч. 1 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и ла :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2014 року змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини у наступній редакції: Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за Кредитним договором №1048 від 18.10.2007 року станом на 1 серпня 2013 року в сумі 33 144,44 дол. США, що еквівалентно до курсу НБУ станом на 01.08.2013 року 264 923 грн. 50 коп., що включає 19 686,61 дол. США , що еквівалентно до курсу НБУ станом на 01.08.2013 року 157 355 грн. 07 коп. - заборгованості за кредитом; 12 214,21 дол. США, що еквівалентно до курсу НБУ станом на 01.08.2013 року 97 628 грн. 18 коп. - заборгованості по відсоткам; 9 940 грн. 25 коп. - пені.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді