Ухвала

іменем україни

4 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В., Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 вересня 2013 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір «Стандарт» № SAMDN7199, за умовами якого вона розмістила на депозитному рахунку банка 800 євро, що було еквівалентно 14 343 грн 76 коп., терміном до 23 березня 2014 року (шість місяців) з нарахуванням 6,5 % річних на суму вкладу.

Крім того, 23 вересня 2013 року нею було оформлено ще один депозитний вклад «Стандарт на 6 місяців» за заявою № SAMDN7055, згідно якого вона розмістила на депозиті 3 450 грн., що підтверджується самою заявою на оформлення вкладу та банківською квитанцією на вказану суму. Строк даного вкладу був встановлений до 23 березня 2014 року (шість місяців) включно з відсотковою ставкою у розмірі 17 % річних.

Згідно з п. 1 заяви на оформлення вкладу, він щомісяця поповнювався на суму отриманої нею в управлінні Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі пенсії.

Таким чином, за час дії депозитного договору з 23 вересня 2013 року по 23 березня 2014 року на депозитний рахунок було загалом перераховано 11 693 грн 71 коп.

Після закінчення строку дії вказаних договорів, тобто після 23 березня 2014 року вона звернулася до відповідача з заявою про повернення суми вкладів та нарахованих відсотків, однак їй було відмовлено з посиланням на те, що депозити оформлені на окупованій на теперішній час території.

Позивач вважала,що такі дії відповідача порушують її права, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» суму банківського вкладу за депозитним договором від 23 вересня 2013 року № SAMDN7199 у розмірі 800 євро, що еквівалентно 19 516 грн 80 коп., з нарахованими відсотками за період з 23 вересня 2013 року по 22 жовтня 2015 року у розмірі 160,16 євро, що еквівалентно 3 907 грн 26 коп., стягнути суму банківського вкладу за депозитним договором від 23 вересня 2013 року № SAMDN7055 у розмірі 15 143 грн 71 коп. з нарахованими відсотками за період з 23 вересня 2013 року по 22 жовтня 2015 року у розмірі 7 294 грн 65 коп.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто на її користь з ПАТ КБ «Приватбанк» за договором від 23 вересня 2013 року № SAMDN7055 суму грошового вкладу у розмірі 3 450 грн та суму грошового вкладу за договором від 23 вересня 2013 року № SAMDN7199 у розмірі 800 євро та відсотки за ним у розмірі 108,13 євро. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 суму грошового вкладу у розмірі 3 450 грн скасовано і в цій частині позову відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині незадоволених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення її позову у повному обсязі.

ПАТ КБ «Приватбанк», у поданій до суду касаційній скарзі, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційних скарг, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та з урахуванням часткового скасування апеляційним судом рішення місцевого суду, дійшли обґрунтованого висновку про підставність і доведеність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь суми грошового вкладу за договором від 23 вересня 2013 року № SAMDN7199 у розмірі 800 євро та відсотки за ним у розмірі 108,13 євро.

Такий висновок судів ґрунтується на правильно встановлених у справі обставинах, вимогах закону та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.

Наведені в касаційних скаргах доводи заявників є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2015 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов
А.О. Леванчук І.К. Парінова

Колегія суддів: