Провадження № 22ц-/784/1001/16 Головуючий у 1-й інстанції Подзігун Г.В.
Категорія 27 Суддя - доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участю:

відповідачки ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулося із позовом до ОСОБА_2, яка раніше мала прізвище Костенко, про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами 6 липня 2006 року.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що за умовами договору відповідачка отримала 3000 грн. кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних за користування кредитом на суму заборгованості.

Отримавши кредит відповідачка своїх зобов'язань не виконала. У зв'язку з чим, на 31 серпня 2014 року має 14721 грн. 24 коп. заборгованості, з якої 5104 грн. 08 коп. кредит та 9617 грн. 16 коп. проценти за користування кредитом. Рішенням суду від 16 березня 2012 року з неї на користь Банку стягнуто 5827 грн. 46 коп. заборгованості. У зв'язку з чим, ОСОБА_2 повинна сплатити 8893 грн. 78 коп. залишку заборгованості, а також за невиконання зобов'язань 500 грн. штрафу та 444 грн. 69 коп. його процентної складової, а всього 9838 грн. 47 коп.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року позов задоволено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову. На думку заявника, висновки суду суперечать обставинам справи та вимогам матеріального права. Так, суд не врахував, що вона сплатила всі суми за рішенням суду, а тому у банку не було підстав для нарахування боргу, а у суду не було підстав для задоволення позову.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 6 липня 2006 року позивач надав відповідачці 3000 грн. кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із розрахунку 360 днів у році. Договором передбачався кінцевий термін повернення кредиту, який співпадав зі строком дії карти. Договір оформлено заявою позичальника, в якій зазначено, що ОСОБА_2 ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг (Умови), Правилами користування картою (Правила) і Тарифами банку та дає згоду що вони разом із заявою складають договір про надання банківських послуг. Заявою передбачена сплата кредиту та процентів за його користування щомісячно, в розмірі 7 % від залишку на кінець звітного періоду (а.с. 12).

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, встановивши відповідачці кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 3000 грн. Відповідачка умови договору належним чином не виконувала, у зв'язку з чим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2012 року з неї було стягнуто на користь Банку 5 827 грн. 46 коп. заборгованості, яка виникла на 22 лютого 2012 року. Заборгованість складала залишок від погашеного боргу під час розгляду справи у вигляді кредиту, відсотків за користування кредитом виходячи із 36 % річних та 200 грн. штрафу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходив з того, що після винесення судом згаданого рішення, відповідачка не виконувала належним чином умови договору. У зв'язку з чим у неї перед Банком виникла заборгованість у розмірі 8 893 грн. 78 коп., а також заборгованість через несплату штрафу у розмірі 500 грн. - фіксованої частини та 444 грн. 69 коп. його процентної складової, що передбачено п.п. 6.5, 8.6 Правил, а всього заборгованість у розмірі 9 838 грн. 47 коп.

Проте в повному обсязі з висновками суду погодитися не можна.

Із доданого до апеляційної скарги чеку від 16 березня 2012 року вбачається, що ОСОБА_2 добровільно сплатила Банку 5830 грн. стягнутих з неї судом за кредитним договором. Сума заборгованості по кредиту із цієї суми визначена рішенням суду від 16 березня 2012 року та складає 5414 грн. 95 коп. Про сплату боргу за рішенням суду відповідачка повідомила Банк заявою, надавши копію платіжного документу та просила не проводити їй нарахування. Копія заяви також додана до апеляційної скарги (а.с. 98-99).

Заборгованість, сплачена відповідачкою та надійшла на рахунок ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Сплачені кошти на виконання рішення суду Банк зарахував на погашення нарахованої ним заборгованості (а.с. 7-9). Після цього ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» продовжував нараховувати заборгованість, рахуючи несплаченим 5104 грн. 08 коп. кредиту. Тоді як повинен був зарахувати сплачені відповідачкою гроші на погашення всієї заборгованості в рахунок погашення кредиту в розмірі визначеному судом на 22 лютого 2012 року.

Ухвалюючи рішення про стягнення процентів за користування кредитом, суд вказаних обставин не врахував. У зв'язку з чим, стягнув вдруге кредит та частково проценти за його користування починаючи з січня 2007 року по 31 червня 2014 року. Тоді як стягненню підлягають лише відсотки за період, який не увійшов у попереднє рішення суду, до часу погашення кредиту, а саме з 23 лютого по 16 березня 2012 року.

Сума боргу за відсотками за користування кредитом за цей час складає 124 грн. 54 коп. Розраховуючи суму боргу колегія суддів виходить із 36 % річних, оскільки сплата таких процентів за договором встановлена попереднім рішенням суду, яке Банк не оскаржив. Також колегія суддів виходить із суми кредиту, визначеної згаданим рішенням суду 5414 грн. 95 коп. та кількості днів за які не сплачено проценти - (5414,96 х 36 : 100 : 360 х 23).

Суд першої інстанції також дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення штрафу, спираючись на Умови.

Однак, до вказаних висновків суд дійшов без врахування викладених обставин та положень договору, укладеного між сторонами.

Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 8.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Банк в судовому порядку стягнув з відповідачки штраф. В Умовах не оговорено порядок сплати штрафу на суму заборгованості, яка виникла після ухвалення рішення суду, а в особовому рахунку відповідачки та розрахунках Банку не зазначено, коли спірна сума нарахована та з якого часу значиться заборгованістю.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для стягнення штрафу з відповідачки вдруге немає.

За такого, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення заборгованості у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно змінити, стягнувши з відповідачки на користь Банку 124 грн. 54 коп. процентів за користування кредитом за період з 23 лютого по 16 березня 2012 року.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року змінити в частині стягнення заборгованості, зменшивши її.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» із ОСОБА_2 124 грн. 54 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 23 лютого по 16 березня 2012 року за кредитним договором від 6 липня 2006 року.

Рішення в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.Я. Мурлигіна

Судді: Т.С. Довжук

Л.М. Царюк