Єдиний унікальний номер 243/5304/16-ц
Провадження номер 2/243/2735/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«23» серпня 2016 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Чемодуровій Н.О.,

при секретарі - Жмарьові П.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з уточненим в ході судового розгляду, позовом до ВАТ «Содовий завою» про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Мотивуючи свої вимоги тим, що він працював у ВАТ «Содовий завод» дорожнім майстром цеху залізничного транспорту ВАТ «Содовий завод» в період з 04 квітня 1994 року по 02 червня 1997 року. З жовтня 1996 року ВАТ «Содовий завод» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Він неодноразово звертався до ВАТ «Содовий завод» з вимогою виплатити заборговану заробітну плату, але кожний раз він отримував відмову, через відсутність коштів. Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області, справа № 2-2143-97 від 03 жовтня 1997 року було стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1278,02 гривні. Виконавчий лист за рішенням Слов'янського міського суду був своєчасно наданий до державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції та взятий на виконання. Наказом № 331 від 02 червня 1997 року він був звільнений з роботи, повного розрахунку з ним та і не було проведено. Станом на 14 червня 2016 року заборгованість по заробітній платі не виплачена. На час подання позову, відповідача, як юридичну особу, не знято з реєстрації і не ліквідовано.

Просив суд, виплатити індексацію заробітної плати за весь час затримки розрахунку з 01 листопада 1997 року по 20 червня 2016 рік у сумі 14 589,88 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 54 656,04 гривень

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.16).

Представник відповідача ВАТ «Содовий завод» м.Слов'янська в особі ліквідатора Магдєєва Н.М., в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без представника ВАТ «Содовий завод» та надала письмову заяву-заперечення щодо позову ОСОБА_1, згідно якої вони повністю не визнають позов та зазначають, що будь-які збільшення сум у ліквідаційній процедурі по справі №5/174Б про банкрутство ВАТ «Содовий завод» у частині застосування КЗпП та інших нормативно-правових актів, які прийняті до набрання чинності Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не можуть суперечити Закону (ч.2 ст.23 розділ VІІ Прикінцевих положень Закону №2343-ХІІ від 14.02.1992 року; ч.1 ст.38 Закону №4212-VІ від 22.10.2011 року «у банкрота не виникає будь-яких додаткових обов'язків»). Тому, ВАТ «Содовий завод» не може визнавати компенсацію чи інші додаткові вимоги, крім загальної заборгованості по заробітній платі, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури рахувалась за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор за закон не може збільшувати реєстр кредиторів, який з моменту затвердження господарським судом, не змінювався. Зазначила, що окрім дійсної заробітної плати, всі інші вимоги ВАТ «Содовий завод» який знаходиться в ліквідаційній процедурі, не визнає за законом (а.с.20).

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, вважає що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 дійсно працював у ВАТ «Содовий завод» з 04 квітня 1994 року Наказ №175 та був звільнений 02 червня 1997 року Наказ №331 , про що свідчить довідка від 14 червня 2016 року, №01-23/235, яка видана ліквідатором ВАТ «Содовий завод» Магдєєвою Н.М. (а.с.8)

14 червня 2016 року ОСОБА_1 була видана довідка №01-23/235а в тому, що він має заборгованість по заробітній платі у розмірі 1278,02 гривень, за період - жовтень 1996 рік - червень 1997 рік (а.с.7).

Рішенням Слов'янського міського суду від 03 жовтня 1997 року, справа № 2-2143-97 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі, було стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 1 278,02 гривні (а.с.3).

14 червня 2016 року ОСОБА_1 була видана довідка № 0123/235б, відповідно до якої ВАТ «Содовий завод» не має можливості виплатити заборгованість по заробітній платі. Через заборгованість перед кредиторами, у тому числі і заборгованості по заробітний платі, була порушена справа про банкрутство ВАТ «Содовий завод» (а.с.9)

Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст. 43 Конституції України) захищається законом.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні,власник або повноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Матеріалами справи встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 між сторонами по справі був відсутній спір про розміри належних позивачеві сум.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».

Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року.

Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Із роз'яснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації).

За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Частиною 4 статті 12 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання та неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань, щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів.

Згідно положення ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, до фонду оплати праці входить фонд основної заробітної плати та фонд додаткової заробітної плати, який включає у тому числі суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Таким чином, належна позивачу заробітна плата у розмірі 1 278,02 грн. за рішенням Слов'янського міського суду від 03 жовтня 1997 року підлягала індексації.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Суд погоджується з розрахунком індексації наданим позивачем, оскільки він здійснений згідно вимог чинного законодавства та не суперечить іншим фактичним доказам встановленим по справі.

Так, з розрахунку індексації заробітної плати за період з 01 листопада 1997 року по 20 червня 2016 року (згідно меж заявлених та підтриманих позовних вимог) вбачається, що індексація за період з 01 листопада 1997 року по 20 червня 2016 року складає: 1 278 грн. 02 коп. х 1 141,60 % / 100% = 14 589 грн. 88 коп.

Даний розрахунок є обґрунтованим, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення індексації заробітної плати підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа. Організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено розрахунок при звільненні з позивачем в той день зроблений не був.

Вирішуючи питання стосовно виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд виходить з наступного.

З ч.6, ч.7 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вбачається, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Разом з тим, у трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовується, такі терміни використовуються у низці статей Цивільного та Господарського кодексів України.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір із приводу порушення ВАТ «Содовий завод» законодавства про оплату праці з передбачених ст.ст.116, 117 КЗпП України підстав.

Норми трудового права ч.1 ст.116, ст.117 КЗпП України структурно віднесені до розділу У11 «Оплата праці» зазначеного Кодексу.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

Разом з тим, суд вважає що спір про стягнення середнього заробітку за весь час затримки є спором про стягнення заробітної плати.

Оскільки передбачене ст.117 КЗпП України стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не є санкцією в розумінні Закону, то спір про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є спором про стягнення заробітної плати, та ці виплати входять до переліку зобов'язань, на які не поширюється дія мораторію відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У відповідності до ст.117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП. При відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.2 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Так, розраховуючи суму середнього заробітку, виходячи з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та довідки наданої відповідачем № 01-23/2339 від 14 червня 2016 року (а.с.7), згідно якої, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за останні 2 місяці роботи склала 189 грн. 56 коп. - в квітні 1997 року - 100,97, в травень 1997 року - 88,59 грн. / відпрацьований час - в квітні 1997 року - 71,8 години; в травні 1997 року - 62,6 години (100,97 + 88,59 / (71,8 год. + 62,6 год.) = 1 грн. 41 коп./ година.). Середньоденна заробітна плата складає 11 грн. 28 коп. (8 год. * 1 грн. 41 коп.).

За період з 03 червня 1997 року по 23 серпня 2016 рік (день ухвалення рішення), кількість робочих днів становить: 1997 рік - 146 днів; 1998 рік - 257; 1999 рік - 250; 2000 рік -250; 2001 рік - 251; 2002 рік - 251; 2003 рік - 251; 2004 рік - 252; 2005 рік - 251; 2006 рік - 250; 2007 рік - 251; 2008 рік - 252; 2009 рік - 251; 2010 рік - 251; 2011 рік - 250; 2012 рік - 251; 2013 рік - 251; 2014 рік - 251; 2015 рік -251; 2016 рік - 160, а всього 4 828 днів.

Тобто за період затримки розрахунку при звільненні, відповідно до приписів ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток в розмірі 54 459 грн. 84 коп. (11 грн. 28 коп. х 4 828 днів).

Пунктом 1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 грн. на користь держави, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 47, 94, 116, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод», яке розташоване за адресою: 84100 Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Світлодарська, б. 91, р/р 263103 у АК ПІБ, МФО 334561, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН відсутній, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, індексацію заробітної плати у розмірі 14 589 (чотирнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 88 коп.

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод», яке розташоване за адресою: 84100 Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Світлодарська, б. 91, р/р 263103 у АК ПІБ, МФО 334561, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН відсутній, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 54 459 (п'ятдесят чотири тисячі чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 84 коп.

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод», яке розташоване за адресою: 84100 Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Світлодарська, б. 91, р/р 263103 у АК ПІБ, МФО 334561, , судовий збір на користь держави у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. на доходний рахунок № 0075, банк отримувача ГУДКСУ у Донецькій області, МФО 834016, КОД ЄДРПОУ (банку) 37803368, код ЄДРПОУ (суду) 26503448, код класифікації доходів бюджету 22030001, отримувач УК /Слов'янськ/22030001.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26 серпня 2016 року.

Суддя Н.О. Чемодурова