Єдиний унікальний номер 226/121/16-ц Номер провадження 22-ц/775/926/2016
Єдиний унікальний номер 226/121/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/926/2016
Головуючий у 1 інстанції Коваленко Т.О.
Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

27 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Корчистої О.І.

суддів: Будулуци М.С., Дундар І.О.

за участі секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 19 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Димитров Донецької області, про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з ДП «Красноармійськвугілля», задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 23000 гривень, а також на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

В апеляційній скарзі ДП «Красноармійськвугілля» просить скасувати рішення в частині стягнення з ДП «Красноармійськвугілля» 23000 гривень, відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не повно зясовано обставини справи, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДП «Красноармійськвугілля» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємствах відповідача учнем електрослюсаря підземного, дублером механіка дільниці ЕМО у період з 26 грудня 1986 року по 22 квітня 1987 року включно, гірничим майстром у період з 6 серпня 1987 року по 14 грудня 1987 року включно, електрослюсарем підземним 3 розряду, електрослюсарем підземним 4 розряду, заступником механіка, механіком у період з 5 січня 1990 року по 7 листопада 2003 року включно та механіком підземним у період з 10 квітня 2012 року до 27 липня 2014 року після чого був звільнений за частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю, що підтверджується його трудовою книжкою (а.с. 30-41). На даний час позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком, що підтверджується його пенсійним посвідченням (а.с. 8).

У період з 01 по 17 жовтня 2014 року з метою обстеження та лікування ОСОБА_1 перебував в Державній установі «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» де йому було встановлено діагноз: хронічний бронхіт 2ст, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, винесений медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 14 жовтня 2014 року № 35/1241, а також при повторному обстеженні в даній установі у період 11 по 26 листопада 2015 року де йому було встановлено діагноз: хронічний бронхіт 2ст, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, винесений медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 24 листопада 2015 року № 41/975 (а.с. 11-12).

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що 11 листопада 2014 року комісією Відокремленого підрозділу «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» було прийнято акт № 6 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 встановлено наявність у позивача ОСОБА_1 професійного захворювання у звязку з тривалим часом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом несприятливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі величини (а.с. 13-14). 26 травня 2014 року позивачу встановлена вперше група інвалідності за загальним захворюванням, а 26 січня 2016 року позивачу встановлена повторно 3 група інвалідності та вперше визначено 45% втрати працездатності у звязку з професійним захворюванням. Визначені протипоказання у вигляді важкої фізичної праці, вимушеного положення тіла та переохолодження, рекомендоване медикаментозне та санаторно-курортне лікування за профзахворюванням (а.с.14-19, 42).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачеві заподіяно моральну шкоду, обовязок по відшкодуванню якої необхідно покласти на відповідача.

Такий висновок суду відповідає вимогам ч. 2 ст. 153, ст. 237-1 КЗпП України відповідно з якими забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки професійні захворювання позивача, у даному випадку, повязані з незабезпеченням безпечних і нешкідливих умов праці з боку роботодавця, то відповідальність по відшкодуванню такої шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

В п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Факт ушкодження здоровя позивача підтверджений висновком МСЕК.

Відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 № 1105-XIV, не встановлено критерії визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, не встановлено як мінімального, так і максимального розміру морального відшкодування.

Згідно до розяснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував що діями відповідача позивачеві спричинені моральні страждання, повязані із втратою ним 45% працездатності, вимушеним проходити лікуванням та зміною звичайних для позивача життєвих звязків, які є прямим наслідком професійного захворювання, отриманого позивачем за час роботи на підприємствах відповідача і враховуючи конкретні обставини справи, вірно визначив його у розмірі 23000 гривень.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права і тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Таким чином, розглядаючи справу, суд всебічно, повно і обєктивно, згідно з наданими доказами розглянув спір, прийняв правильне рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Красноармійськвугілля» відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді