20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ГвоздикаП.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нікчемним,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ОСОБА_6 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від
07 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_6 (далі - ПАТ «Всеукраїнський АкціонернийБанк») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нікчемним.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 18 вересня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, відповідно до умов якого ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» передав у власність ОСОБА_5 квартиру за 1 585 493 грн, що станом на укладення договору становило
118 144,03 дол. США. Позивач зазначав, що Постановою Правління НБУ від 03 жовтня 2014 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було віднесено до категорії проблемних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 листопада 2014 року призначено уповноважену особу на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнених вимог, позивач просив на підставі положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»визнати договір нікчемним, оскільки внаслідок його укладення банком було понесені збитки.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня

2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний правочин було вчинено 18 вересня 2014 року ще до визнання банка неплатоспроможним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції скасовано рішення суду апеляційної інстанції, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 18 вересня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в

м. Києві. Згідно п. 3.1 вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін було вчинено за 1 585 493 грн.

Постановою правління НБУ від 20 листопада 2014 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з ринку, призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлено заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що позивачем не надано доказів на підтвердження визнання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вказаного договору нікчемним правочином в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу та його державна реєстрація були проведені у відповідності до умов договору та згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року, яким скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року, яким скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року, в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нікчемним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

.Судді:О.І. Євтушенко П.О. Гвоздик О.М. Ситнік