АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Одинака О.О., Половінкіної Н. Ю.

Секретар : Чубрей І.І.

За участю представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборговності за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборговності, посилаючись на наступне.

Відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № СVN0АN02001051 від 31.07.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 9701,75 дол. США, терміном користування до 30.07.2012 року, а також зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до умов кредитного договору, погашення заборгованості мало здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен був надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови договору, в зв'язку з чим станом на 13.05.2015 року заборгованість за кредитним договором становить - 30695,50 дол. США, яка складається із наступного: 6767,11 дол. США - заборгованість за кредитом; 7418,71 дол. США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 451,82 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом та 16057,86 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

_____________________________________________________________________________________________

№ 22ц-794/354/16р. Головуючий у 1 інстанції: Оленчук І. В.

Категорія : 19/27 Доповідач: Винту Ю.М.

На підставі викладеного ПАТ КБ «Приват Банк» просив стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором №СVN0АN02001051 від 31.07.2007р. в розмірі 30695,50 дол. США, що за курсом 20,63 відповідно до службового розпорядження

НБУ від 10.07.2015 року складає 633248,16 грн., а також всі понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенно частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № СVN0АN02001051від 31.07.2007 року в розмірі 11011,40 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти станом на час звернення до суду становить 227165 (двісті двадцять сім тисяч сто шістдесят п'ять)грн.18 коп., та судовий збір в розмірі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк» просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2015 року скасувати в частині відмови від задоволення позовних вимог, що були включені в рішення Жовтневого районного суд Дніпропетровської області від 14.03.2012 року про звернення стягнення на предмет застави та ухвалити нове рішення про позову у повному обсязі. Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції не було враховано, що рішення Жовтневого районного суд Дніпропетровської області від 14.03.2012 року про звернення стягнення на предмет застави виконано не було, оскільки на предмет застави було накладено арешт по кримінальній справі, а пізніше автомобіль зник з автостоянки. Таким чином підстав для зменшення судом першої інстанції суми заборгованості, яка існувала станом на 15 травня 2015 року на суму заборгованості в рахунок якої було звернуто стягнення на предмет застави не було.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк». Вважає, що позивачем було пропущено строки позовної давності для звернення з позовом до суду. Також вважає заявлені позовні вимоги недоведеними.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» судом першої інстанції не у повному об'ємі з'ясовані обставини справи, не вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права та зроблено висновки, які не відповідають забраним по справі доказам.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2015 року не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України, оскільки під час його ухвалення не було: повно і всебічно з'ясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень; дано неправильну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам; неправильно встановлено обставини справи, не визначено відповідно до них правовідносини та норми матеріального права, які суд мав застосувати виходячи зі змісту позовної заяви позивача та заперечень відповідача.

Зібраними по справі доказами встановлено, що 31.07.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір № СVN0АN02001051, відповідно до якого Відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 9701,75 дол. США у вигляді не поновлювальної кредитної лінії, з кінцевим терміном повернення до 30.07.2012 року включно(а.с. 13-15).

Відповідно до п. 7.1 наведеної угоди Позивач зобов'язався надати Відповідачу кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 31 липня 2007 року по 30 липня 2012 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 9701,75 дол. США на наступні цілі: купівля автомобіля в розмірі 7335,34 дол. США, а також у розмірі 6,81 доларів США для сплати за реєстрацію Предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 та у розмірі 2286,25 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту в розмірі 73,35 доларів США, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного Договору.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільною законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачкою порушено умови кредитного договору, щодо здійснення щомісячної сплати коштів, в зв'язку з чим, станом на 13.05.2015 року, за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 30695,50 дол. США, яка складається із наступного: 6767,11 дол. США - заборгованість за кредитом; 7418,71 дол. США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 451,82 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом та 16057,86 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-7).

В суді першої інстанції також було встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 31.07.2007 року між сторонами було укладено договір застави рухомого майна № СVN0АN02001051, згідно якого Відповідач надала в заставу банку, належний їй на праві власності, автомобіль «DAEWOO Nexia», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1(а.с. 16-17).

З наявних матеріалів справи встановлено, що 14 березня 2012 року рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ, по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, вимоги банку було задоволено в повному обсязі, а саме вирішено звернути стягнення на предмет застави - автомобіль «DAEWOO Nexia», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СVN0АN02001051від 31.07.2007 року (а.с. 54- 55).

Під час розгляду позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави Жовтневим районним судом м.Дніпропетровськ було встановлено, що станом на 13.05.2009 року за ОСОБА_1 була наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 6206,17 дол. США, що складається із заборгованості по кредиту - 6004,78 дол. США; заборгованості по відсоткам - 160,40 дол. США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 33,06 дол. США та пені - 7,93 дол. США.

Відповідно до абз.2 п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України по справі № 6-1206цс15 від 16.09.2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Таким чином, кредитор має право на стягнення суми за користування кредитом та за порушення виконання грошового зобов'язання, передбачені ст.ст. 611, 1048 ЦК України.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції у позивача було витребувано дані, які стосуються виконання зазначеного рішення Жовтневим районним судом м.Дніпропетровськ від 14 березня 2012 року.

Згідно наданих ПАТ КБ «ПриватБанк» на вимогу апеляційного суду доказів(а.с.159-163) рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 14 березня 2012 року про звернення стягнення на предмет застави не було виконане у зв'язку із неможливістю встановити місце знаходження транспортного засобу та його наявності. Автомобіль «DAEWOO Nexia», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був речовим доказом по кримінальній справі №1-443/08 і при невстановлених обставинах зник з майданчику де він зберігався.

Таким чином, приймаючи рішення про зменшення суми заборгованості за кредитним договором, яка існувала станом на 15 травня 2015 року на суму заборгованості в рахунок якої було звернуто стягнення на предмет застави за рішенням Жовтневим районним судом м.Дніпропетровськ від 14 березня 2012 року судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представником відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 було подано заяву про застосування до спірних правовідносин(всіх позовних вимог) строку позовної давності(а.с.84-85).

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік.

Згідно п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зазначена норма матеріального права була чинною як на момент укладення кредитного договору, так є чинною і на момент розгляду справи судом.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно п.7.1 кредитного договору укладеного між сторонами(а.с.13-15) ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачці було надано кредитні кошти на строк з 31 липня 2007 року по 30 липня 2012 року включно.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Новоселицького районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах трьохрічного строку позовної давності, а саме - 21 травня 2015 року.

Згідно наданого на вимогу суду апеляційної інстанції позивачем розрахунку заборгованість відповідачки по кредитному договору станом на 13 травня 2015 року складає 24026,36 дол. США, з яких 6767,11 дол. США - заборгованість по тілу кредита, 3805,89 дол. США - заборгованість по відсоткам за період з 22.05.2012р. по 13.05.2015р., 22,04 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 13001,54 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тому зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Отже, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Таким чином, позовні вимоги про стягненню заборгованості по тілу кредиту на суму 6767,11 дол. США підлягають задоволенню.

Враховуючи загальний трьох річний строк позовної давності та клопотання позивача про його застосування в суді першої інстанції, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів за користування відповідачкою кредитними коштами, а саме - за період з 22 травня 2012 року по 13 травня 2015 року на суму 3805,89 дол. США.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України ).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи наведене до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені слід застосувати річний строк позовної давності та стягнути пеню у гривнях.

Згідно наданого позивачем суду апеляційної інстанції розрахунку заборгованості відповідачки по пені за період з 22 травня 2014 року по 13 травня 2015 року, яка обліковується по двох рахунках, загальна сума пені за вищевказаний період за кредитним договором № СVN0АN02001051 від 31.07.2007 року складає - 5866,65 дол. США, що згідно поденного курсу НБУ становить - 95957,34 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Всупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України відповідачкою ОСОБА_1 не надано суду належні та допустимі докази на спростування доводів позивача про наявність підстав для часткового задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № СVN0АN02001051 від 31.07.2007 року.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону (в редакції, чинній на момент подання до суду позовної заяви) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З платіжного доручення від 06 січня 2016 року вбачаться, що за подання до суду апеляційної скарги банк сплатив судовий збір в сумі 6965,73 грн. (а.с.125 ).

Також з відповідачки на користь позивача слід стягнути 3654 грн. судового збору сплаченого за подання до суду позовної заяви (а.с.27).

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборговності задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою с. Строїнці Новоселицького району Чернівецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серія НОМЕР_3 виданий Новоселицьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 11.07.2005 року на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», , МФО 305229 на р/р №3111, заборгованість за кредитним договором № СVN0АN02001051 від 31.07.2007 року в розмірі 10595,04дол. США (десять тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять дол. 04 цнт. США), з яких 6767,11 дол. США заборгованість по тілу кредита, 3805,89 дол. США заборгованість по відсоткам, 22,04 дол. США заборгованість по комісії, а також 95957,34грн.(дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім гривень 34 коп.) грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», , МФО 305229 на р/р № 3111 - 3654,00 грн. судових витрат по сплаті суму судового збору за подання позову та 6965,73 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :