У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Карпенко С.О., перевіривши відповідність вимогам, установленим ст. 326 ЦПК України, касаційної скарги ОСОБА_2, поданої її представником ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спірна квартира приватизована лише ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а ОСОБА_10, мати позивача, не набула права власності на частину спірної квартири, тому і позивач не набула право власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, а отже відсутні правові підстави для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої й апеляційної інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданої її представником ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.О.Карпенко