Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2411/16-ц Головуючий у 1-й інст. Колупаєв В. В.
Категорія 46 Доповідач Матюшенко І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Галацевич О.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_3, Корольовського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття її з реєстрації,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, просив визнати неповнолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 68 по вул. А.Щасного, 7 у м. Житомирі та покласти на Корольовський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області обов'язок зняти останню з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На обґрунтування позову зазначав, що є власником вказаної квартири. З 2007 року, після розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_1, ні колишня дружина, ні донька без поважних причин у його квартирі не проживають.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 липня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано неповнолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою № 68 по вул. А.Щасного, 7 у м. Житомирі та знято її з реєстрації за вказаною адресою.

Позов в частині вимог до Корольовського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області залишено без задоволення за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухваливши нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги зазначає, що у відповідності до положень Закону України Про дитинство, ОСОБА_3 має право користуватися вказаним житловим приміщенням на рівні з її власником. Крім того, вказує, що проживання доньки позивача за іншою (за місцем проживання матері) адресою тривалий час не може бути визнано неповажною причиною з огляду на те, що розірвання шлюбу між батьками та залишення останньої на виховання матері не залежали від її волевиявлення.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітня з 2008 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин.

Проте, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.6). Шлюб між позивачем та ОСОБА_1 розірвано 14.06.2007 (а.с.7). Неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою сторін, за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13.02.2007 (а.с.17) про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишена на проживання з матірю, зареєстрована за адресою проживання позивача (а.с.13), проте, як встановлено рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02.10.2012, у спірній квартирі не проживає з 26 жовтня 2010 року.

Частиною 3 статті 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст. 9 ЖК України).

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (ст. 156 ЖК України).

Згідно ч.1 - 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 СК України).

Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що за умов коли неповнолітня ОСОБА_3 в установленому законом порядку набула права на користування спірною квартирою, на час розгляду справи не досягла віку (14 років), за якого може вільно визначати своє місце проживання, яке за рішенням суду визначене як місце проживання матері причини її не проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 з жовтня 2010 є поважними, а позовні вимоги ОСОБА_2 безпідставними.

За таких обставин, коли висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню в порядку ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 липня 2016 року в частині визнання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 68 по вул. Адмірала Щасного, 7 м. Житомира та зняття її з реєстрації за вказаною адресою скасувати, ухваливши в цій частині нове про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді