Справа 206/1796/16-ц
Провадження 2/206/563/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" квітня 2016 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Колісник В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 міського управління юстиції, треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності б/н від 19.04.2012 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1. 01.02.2016 позивач, знаходячись у приватного нотаріуса ОСОБА_3, реалізуючи його конституційне право на вільне розпорядження належним майном, шляхом укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, дізнався про те, що постановою державного виконавця Марганецького ВДВС ОСОБА_2 МУЮ ОСОБА_4 від 14.01.2011р. б/н накладено арешт на все належне йому нерухоме майно. До даного часу про відкриття виконавчого провадження йому відомо не було, будь-які повідомлення (в т.ч. постанова про відкриття виконавчого провадження, виклики до ОСОБА_2 ВДВС тощо) йому не надходили. З метою зняття вищезазначеного арешту 03.02.2016р. він звернувся до начальника ОСОБА_2 ВДВС із відповідною письмовою заявою, в задоволенні якої було відмовлено та надано інформацію про хід виконавчого провадження. 19.12.2008р. Марганецьким міським судом видано виконавчий лист про стягнення з нього ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 3875,74 грн. 26.08.2011р. державним виконавцем Марганецького ВДВС ОСОБА_4Г, винесено постанову б/н про повернення виконавчого документа стягувачу в звязку з відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, при цьому, заходи, вжиті державним виконавцем для примусового виконання рішення, в тому числі арешт, накладений на все майно боржника, не було знято. При зверненні до ОСОБА_2 ВДВС ОСОБА_2 МУЮ з вимогою про зняття арешту, було відмовлено, оскільки виконавче провадження закінчено. Виконавчий лист з того часу повторно стягувачем не пред'являвся. Строк пред'явлення його до виконання закінчився 26.08.2012 року.

На підставі викладеного позивач просить скасувати арешт, накладений на все його майно, накладений в межах виконавчого провадження № 23847071, на підставі виконавчого листа № 2/838/08, виданого 19.12.2008р. та зареєстрований реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» у Єдиному реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 10771263(а.с.2-5).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги про скасування арешту підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 міського управління юстиції Дніпропетровської області надійшли письмові пояснення по суті справи, в яких вони питання про скасування арешту залишають на розсуд суду та просять суд розглядати справу без їх участі (а.с.19).

Представники третіх осіб Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не з'явилися про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлені.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановлено, що з витягу про державну реєстрацію прав КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 13.06.2012р., номер витягу 34469811 власником квартири № 61 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Космонавтів буд. 24 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності №б/н від 19.04.2012р. (а.с.11).

ОСОБА_5 змінив прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29.12.2006р., серія І-КИ №065912 (а.с.6).

З інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майнаарешт нерухомого майна зареєстровано 31.01.2011р. за № 10771263, підстава постанова про відкриття виконавчого провадження із накладенням арешту на майно боржника, б/н, 14.01.2011, ВДВС ОСОБА_2 МУЮ (а.с.7).

Листом від 03.02.2016р. № 02-40 ВДВС ОСОБА_2 МУЮ повідомило ОСОБА_5, про те, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вказане виконавче провадження перебувало на виконанні з 14.01.2011р. до 26.08.2011 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт й оголошено заборону на відчуження на майно боржника (рухоме та нерухоме) в межах суми боргу за виконавчим документом. 14.01.2011р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт й оголошено заборону на відчуження на майно боржника(рухоме та нерухоме) в межах суми боргу за виконавчим документом (а.с. 9). Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 26.08.2011р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві згідно п.2 ч.1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження»(а.с. 10). За відомостями Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на момент завершення ВП № 23847071 заборгованість на користь стягувача ЗАТ КБ « ПриватБанк» боржником залишилась не сплаченої (інформація про часткові сплати також відсутня), виконавчий збір та витрати виконавчого провадження також залишилися не сплаченими (не стягнутими). Враховуючи викладене, повідомляємо, що на даний час відповідно до ст. ст. 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження» в звязку завершенням вказаного виконавчого провадження згідно п.2 ч.1 ст. 47 цього Закону підстав для зняття ( скасування) арешту та заборони відчуження на майно боржника накладеного (оголошеного) під час виконання не має. (а.с.8).

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Другого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності.

Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 в п. 16 розяснив що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом предявлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно та звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Відповідно до ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зі статей 317, 319 ЦК випливає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту.

Як вбачається з матеріалів справи державним виконавецем ОСОБА_4 при виконанні ним виконавчих дій 14.01.2011р. був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту підлягають задоволенню.

Безпідставне накладення арешту на майно, яке належить позивачу обмежує його право власності, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення його з-під арешту, що відповідає вимогам ч.2 ст. 16 ЦК України, а тому позовні вимоги, щодо звільнення майна з-під арешту підлягають задоволенню.

Судом неодноразово розяснювались учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені в судовому засіданні у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та вважає за необхідне їх задовольнити.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 15, 16, 215-216, 228, 316-319, 321, 328 ЦК України, 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Скасувати арешт, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №23847071 від 14.01.2011 року державного виконавця Марганецького відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4 на все майно, що належить ОСОБА_5, арештованого в межах виконавчого провадження №23847071, на підставі виконавчого листа № 2/838/08, виданого 19.12.2008 року та зареєстрованого реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 31.01.2011 року за № 10771263.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков