ухвала

іменем україни

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Карабинівська сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області, про встановлення межі між земельними ділянками, зобов'язання перенести бетонний паркан, стягнення витрат на переробку технічної документації та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2008 року ВКТ № 667559, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Іщик М.В. за № 4029, він є власником житлового будинку АДРЕСА_1, право власності на який зареєстровано Павлоградським міжміським бюро технічної інвентаризації 29 жовтня 2008 року, про що видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2008 року № 20739241.

Рішенням Карабинівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 07 квітня 2011 року № 48-5/VI надано дозвіл на розробку технічної документації для відведення йому у власність земельної ділянки, на якій знаходиться зазначений будинок. ДП «Центр державного земельного кадастру» було виготовлено технічну документацію на земельну ділянку.

Відповідачу ОСОБА_5 належить земельна ділянка АДРЕСА_2. Під час проведення геодезичної зйомки було виявлено, що паркан, встановлений відповідачем, знаходиться поза межами його земельної ділянки, відповідно на території, яку погоджено до відведення позивачу.

Добровільно переставити паркан та узгодити межі земельної ділянки відповідач відмовився, з приводу чого позивач змушений був звертатися до Карабинівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. За наслідками розгляду вказаного питання складені акти від 20 липня 2011 року № 2, від 04 квітня 2012 року № 3, від 26 вересня 2012 року № 4, які відповідач підписати відмовився.

На абрисі, виготовленому ДП «Центр державного земельного кадастру», відстань від цоколя його будинку (як найбільш виступаючої конструкції стіни) до паркану, самовільно встановленого відповідачем, становить 0,84 м у ближньому до АДРЕСА_1 кутку та 1,12 м у дальньому кутку відповідно.

Восени 2013 року відповідач зруйнував бетонні відмостки та встановив бетонний паркан вглиб його ділянки. Відстані від його будинку до паркану стали становити 0,7 та 0,97 м відповідно.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року, ухваленого у справі № 185/625/15-ц, позов Карабинівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області до ОСОБА_5, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області, ОСОБА_4, про звільнення та повернення земельної ділянки задоволено. ОСОБА_5 зобов'язано звільнити та повернути Карабинівській сільській раді Павлоградського району Дніпропетровської області зайняту земельну ділянку площею 0,0000625 га та перенести бетонний паркан, який розташовано між земельними ділянками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 на 0,0000625 га вглиб земельної ділянки АДРЕСА_2.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на порушення відповідачем його прав та інтересів щодо користування земельною ділянкою № АДРЕСА_1 відмовою добровільно переставити паркан та узгодити межі земельної ділки, а також на те, що позивач змушений нести матеріальні збитки внаслідок необхідності викликати на місце комісію Карабинівської сільської ради, виготовляти новий проект землеустрою внаслідок змін у законодавстві та порядку відведення громадянам земельних ділянок у власність, та на те, що неправомірні дії відповідача спричинили йому душевні хвилювання та розлад здоров'я, ОСОБА_4 просив:

встановити межу між земельними ділянками АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 згідно з актами № № 2, З, 4 постійної комісії Карабинівської сільської ради, затверджених рішенням Карабинівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області;

зобов'язати ОСОБА_5 перенести бетонний паркан відповідно до меж ділянки, встановлених актами № № 2, 3, 4 постійної комісії Карабинівської сільської ради, затверджених рішенням Карабинівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, на 0,14 м вглиб земельної ділянки АДРЕСА_2, на ділянці біля житлового будинку АДРЕСА_1 та стягнути витрати на переробку технічної документації та проведення робіт з підготовки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у сумі 2 774 грн 48 коп., витрати на правову допомогу та моральну шкоду у розмірі 1 500 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 перенести бетонний паркан, який розташований між земельними ділянками домоволодінь АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 на 0,14 м вглиб земельної ділянки АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 487 грн 20 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року доповнено рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року та абзац другий резолютивної частини рішення викладено у такій редакції: «Зобов'язати ОСОБА_5 перенести бетонний паркан, який розташований між земельними ділянками домоволодінь АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 на 0,14 м вглиб земельної ділянки АДРЕСА_2, на ділянці біля жилого будинку АДРЕСА_1».

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов'язання ОСОБА_5 перенести бетонний паркан, який розташований між земельними ділянками домоволодінь АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 на 0,14 м вглиб земельної ділянки АДРЕСА_2, стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 500 грн та судових витрат у сумі 487,20 грн скасовано.

В задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року, залишити в силі рішення та додаткове рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_5 виконано рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року - звільнено земельну ділянку площею 0,0000625 га та перенесено бетонний паркан, який розташований між земельними ділянками АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 вглиб земельної ділянки АДРЕСА_2.

Доводи позивача про встановлення ОСОБА_5 бетонного паркану за межею між земельними ділянками вглиб земельної ділянки АДРЕСА_1 на 0,14 м не підтверджено належними та допустимими доказами, а акти № № 2, 3 ,4 не містять даних у підтвердження вказаних доводів та навпаки вказують на те, що між домоволодіннями існує чітка межа, установлена у вигляді паркану (сітка-рабиця) згідно з технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2, розмір і розміщення ділянки показані на плані. Земельна ділянка використовується в межах, які встановлені державними актами із зазначенням відповідних розмірів згідно з рішенням, на підставі якого видані державні акти.

Встановлені зазначеними актами обставини та рішення, на підставі яких ОСОБА_5 видані державні акти на право власності на землю із зазначеними розмірами не оспорені та не спростовані.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ОСОБА_4 не зазначив конкретно на якому саме відрізку по межі між земельними ділянками АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 наявне відступлення ОСОБА_5 вглиб земельної ділянки АДРЕСА_1 на 0,14 м.

Доводи касаційної скарги щодо підтвердження невідповідності відстані від паркану сітки-рабиці до будинку абрисом ДП «Центр державного земельного кадастру» та листом Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області від 13 травня 2015 року № 06.1/13-16/Д-69 є необґрунтованими, оскільки встановлені інспекцією обставини які викладені у вказаному листі не свідчать про порушення прав позивача саме ОСОБА_5 Крім того, в актах, на які вказував позивач, зазначено, що ДП «Центр державного земельного кадастру» виготовлено технічну документацію, у якій визначена межа між сусідами зі слід ОСОБА_4, а не відповідно до існуючого паркану.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.І. Євтушенко О.М. Ситнік