Справа № 450/642/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/303/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта(позивача) ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2015р. позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ПАТ «Універсал Банк» у якому з урахуванням уточнених позовних вимог(а.с.131-134) просив суд розірвати генеральний договір про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року № BL2375 та додаткову угоду від 12 березня 2008 року № BL2375/К-1 до генерального договору про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року № BL2375, які укладені між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_2 сплачені останнім платежі за спірним кредитним договором на відшкодування збитків, завданих розірванням кредитного договору у розмірі 31 882,00 дол. США; стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму позики - 260 000,00 дол. США з розстрочкою платежів на 600 місяців.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до умов генерального та додаткового кредитних договорів в яких згідно положень, ВАТ «Універсал Банк» зобов'язався надати йому , як позичальнику кредит у розмірі 260000 дол.США строком до 01 березня 2028р. під 11,5 річних. Разом з тим, судовим експертом встановлено, що достовірний розмір річної процентної ставки за цим кредитом становить,13,43 річних, а розміри щомісячних ануїтентних платежів повинні бути на 29,9 дол.США меншими від тих розмірів, які стягував Банк. Крім того, Банк не включив страхових платежів у графік погашення заборгованості, перші три щомісячні платежі по кредиту були використані банком для погашення відсотків, хоч згідно кредитного договору частина цих коштів повинна була спрямовуватись і на погашення основного боргу. Позивач звернувся із листом до відповідача з вимогою провести перерахунок щомісячних платежів по кредиту, проте у проведені такого було відмовлено, посилаючись на те, що нараховані платежі повністю відповідають умовам кредитного договору. Виявивши такі істотні порушення зі сторони банку та отримавши відмову у проведенні перерахунку щомісячних платежів він, сплативши перших 10 щомісячних платежів, відмовився здійснювати наступне погашення заборгованості, та звернувся для захисту своїх законних прав та інтересів як споживача кредитної продукції.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2015 рокув задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" про розірвання кредитного договору та стягнення коштів відмовлено.

Рішення оскаржив позивач - ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та вважає, що суд неповно з'ясував обставини справи. Зокрема зазначає, що суд не з'ясував детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. Вважає, що підписання ним графіку погашення кредиту, не означає, що він погоджувався отримати позику під відсотки вищі, ніж це зазначено в умовах кредитного договору. Крім того, суд безпідставно не врахував результатів проведеної судово-економічної експертизи. Згідно вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням кредитного договору, банк зобов'язаний був надати споживачу достовірну та повну інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Із врахуванням наведеного, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів в підтвердження обставин визначених ч.2 ст.651 ЦК України, а дії позивача щодо розірвання кредитного договору та додаткової угоди до нього спрямовані для того щоб оминути виконання взятих на себе зобов'язань.

Проте, погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 12.03.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк» укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №BL2375 та додаткову угоду № BL2375/К-1 до генерального договору про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року № BL2375.(а.с.13-22)

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору між сторонами 12.03.2008 року укладено договір іпотеки, згідно якого позивач передав відповідачу в іпотеку нерухоме майно, а саме приміщення квартири АДРЕСА_1.(а.с.28-30)

Сторонами не заперечується, що позивач отримав кредит у сумі 260 000,00 дол. США, згідно кредитного договору від 12 березня 2008 року № BL2375, тобто умови договору в частині надання коштів позивачу виконані.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У відповідності до ч.2 ст.11 вищезгаданого Закону перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно ч.7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів в підтвердження обставин визначених ч.2 ст.651 ЦК України.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься висновок судово-економічної експертизи №8195 від 15.01.2013р., яка була проведена на підставі ухвали Франківського районного суду м.Львова у справі №2-1042/11 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним генерального договору про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року № BL2375 та додаткових угод до нього.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неналежності вказаного висновку судово-економічної експертизи та вважає його належним та допустимим доказом у вказаній справі, оскільки такий містить інформацію щодо предмета доказування.

Зокрема, як вбачається із вказаного висновку(Справа №2-1042/11 а.с.7-12, а.с.105-110) на вирішення експертизи були поставлені питання: 1) Яка фактична вартість кредиту та фактична сума платежів по цьому кредиту в тому числі з нарахованими відсотками, згідно генерального договору про надання кредитних послуг №BL2375 та додаткової угоди № BL2375/К-1 до генерального договору про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року № BL2375?; 2) Чи відповідають щомісячні платежі за кредитом, які вказані у додатку №1 до додаткової угоди № BL2375/К-1 до генерального договору про надання кредитних послуг № BL2375 від 12 березня 2008р. - «Графіку погашення», відсотковій ставці в розмірі 11,5% річних, визначеній цим же договором та якій відсотковій ставці?; 3) Який розмір та яка сума щомісячних платежів повинні відповідати відсотковій ставці в розмірі 11,5% річних, визначеній цим кредитним договором?.

Згідно вищезгаданого висновку, по першому питанню експертом встановлено і підтверджується, що сукупна вартість кредиту у грошовому виразі(абсолютне значення подорожчання кредиту) у розмірі 428879,59 дол.США, у процентному виразі(реальна відсоткова ставка - 13,43%) та фактична сума платежів по цьому кредиту, в тому числі з нарахованими відсотками, згідно генерального договору про надання кредитних послуг №BL2375 та додаткової угоди № BL2375/К-1 до генерального договору про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року № BL2375 в частині: сплати відсотків за період з 20.12.2007р. по 19.12.2022р. у розмірі 405993,59 дол.США; за видачу кредиту 0,99% відсотка від суми кредиту - 2574 дол.США; послуги третім особам 20312 дол.США.

По третьому питанню експертом підтверджується, що сума щомісячних платежів, яка повинна відповідати відсотковій ставці в розмірі 11,5% річних складає 2781 дол.США, а згідно Графіку погашення(а.с.23) такий становить 2811,72 дол США. Розмір проплат, які позичальник повинен здійснити за період з 12.03.2008р. по 01.03.2028р. складає 688879,59 дол.США, ут.ч. відсотки 405993,59 дол.США.

Порівнявши два отриманих розміри сукупної вартості даного кредиту у сумі 688879,59 дол.США(згідно висновку експертизи) та 673107 дол.США(згідно графіку погашення кредиту(а.с.23-26) судом встановлено, що різниця складає(688879,59-673107)=15772,59 дол.США.

Крім того, експертом встановлено, що сума платежів по відсотках у грошовому виразі складає не 413107 дол.США, як вказано банком у Додатку №1 до додаткової угоди № BL2375/К-1(Графік погашення), а фактично 405993,59 дол.США, що на 7112,95 дол.США менше ніж встановлено банком.

Таким чином, колегією суддів із досліджених матеріалів справи встановлено, що процентна ставка по кредиту становить не 11,5% річних, а фактично - 13,43% річних.

Як вбачається із матеріалів справи та вищезгаданого висновку експертизи, Банк не включив усі платежі по кредиту в розрахунок сукупної вартості кредиту(а саме: послуги третім особам в розмірі 20312 дол США(страхування, нотаріальні витрати, оцінка предмету іпотеки), винагороду банку в розмірі 2574 дол.США.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється на те, що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки, судом встановлено, що позивачу не надано достовірну та повну інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, то колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо розірвання генерального договору про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року № BL2375 та додаткової угоди від 12 березня 2008 року № BL2375/К-1 до нього є підставними та підлягають до задоволення з підстав істотного порушення його умов з боку відповідача.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку що усі платежі по кредиту, які сплачені ОСОБА_2 на користь банку, а саме: платежі на погашення кредиту в розмірі 27654 дол США(а.с.31-51); сплачена винагорода для Банку за надання кредиту у розмірі 0,99% від суми кредиту у валюті кредиту у розмірі 2574 дол.США; страхування предмету іпотеки у розмірі 4958,80грн., що в еквіваленті на момент сплати становить 981,95 дол.США(а.с. 67); вартість нотаріальних послуг з посвідченням договору іпотеки 2400 грн., що в еквіваленті на момент сплати становив 475 дол.США(а.с.68); вартість оцінки предмета іпотеки в розмірі 1000грн., що в еквіваленті на момент сплати становив 198 дол.США)(а.с.64), а всього 31882 дол.США слід стягнути з відповідача в користь ОСОБА_2, і відповідно кошти отримані ОСОБА_2 в розмірі 260000 дол.США підлягають стягненню в користь ПАТ «Універсал Банк».

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що районний суд на вищенаведені норми закону та обставини справи уваги не звернув, а тому приходить до висновку про скасування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2015 року та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для розстрочки виконання рішення суду, яка може бути лише у виняткових випадках.

Згідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2015 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Розірвати генеральний договір про надання кредитних послуг від 12 березня 2008 року № ВL2375, укладений між Відкритим (Публічним) акціонерним товариством „Універсал Банк" та ОСОБА_2.

Розірвати додаткову угоду від 12 березня 2008 року № ВL2375/К-1 до генерального договору про надання кредитних послуг № ВL2375 від 12 березня 2008р., укладену між Відкритим (Публічним) акціонерним товариством „Універсал Банк" та ОСОБА_2.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" на користь ОСОБА_2, сплачені платежі за даним кредитом на відшкодування збитків, завданих розірванням кредитного договору в розмірі 31 тис. 882 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" суму позики - 260 000 дол. США (двісті шістдесят тисяч).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

Б.М. Гриновець