АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності на майно від 07.04.2004 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2009 року. Згідно акту від 17.09.2014 року, складений КЖЕП «Центральний», у якому зазначено, що залиття квартири № 26 відбулося з вини мешканців квартири № 29, в ніч з 15 на 16 вересня 2014 року, які у нетверезому стані знесли зливний бачок у вбиральні, внаслідок чого вода лилась із труби по перекриттю на нижній поверх до квартири № 26. У квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають:ОСОБА_4, ОСОБА_5. Відповідачі неодноразово заливали квартиру № 26, де мешкають позивачі, які зверталися до КЖЕП з заявами. Розмір матеріальної шкоди складає 5490 грн., визначений субєктом оціночної діяльності ТОВ «Центр оцінки майна» та зазначений у звіті про оцінку. Позивачі просили стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 4460 та моральну шкоду в розмірі 9200 грн., спричиненої залиттям квартири АДРЕСА_1; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 1830 грн. та моральну шкоду в розмірі 9200 грн., спричиненої залиттям квартири АДРЕСА_1; стягнути судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

По справі встановлено, що 2/3 частин квартири АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 квітня 2004 року, видане ВАТ «ДМЗ» та свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 17 вересня 2009 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 2-982 (а.с.135-137).

Інша 1/3 частина вказаної квартири належить на праві власності ОСОБА_3 (до шлюбу «Зеркаль») ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 квітня 2004 року, видане ВАТ «ДМЗ» (а.с.135-136).

1/2 частина квартири АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності від 01.04.1998 року, виданого ВАТ ДМЗ ім.Петровського, згідно з розпорядженням № 2299-П, зареєстрованого БТІ в реєстрову книгу № 297 (а.с.81).

В квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано місце проживання ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.110).

17 вересня 2014 року працівниками КЖЕП «Центральний» складено акт про залиття квартири АДРЕСА_1, залито житлову кімнату, кухню, туалет (а.с.163).

28 січня 2015 року працівниками КЖЕП «Центральний» складено акт, в якому зазначено, що 27.01.2015 року надійшов виклик до аварійної служби, оскільки мешканці квартири № 29 заливають квартиру № 26. Аварійною бригадою було перекрито холодну воду, та при обстеженні було виявлено, що забитий кухонний каналізаційний випуск і вся вода через випуск зливалася на нижню квартиру № 26, мешканець квартири № 29 самостійно прочистив каналізаційний випуск, в квартирі залито кухню, коридор (а.с.164).

Звітом про оцінку ринкової вартості матеріальної шкоди, спричиненої квартирі АДРЕСА_1, складеного ТОВ «Центр оцінки майна» встановлено, що ринкова вартість матеріальної шкоди завданої мешканцям квартири АДРЕСА_1 складає 5490 грн. (а.с.117-172).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, та зазначив, що позивачі в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, які підтвердили б наявність причинно-наслідкового звязку між діями відповідачів та завданою позивачам матеріальною шкодою.

Такі висновки суду щодо відмови в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири не можна визнати обгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом зазначеної норми закону у правовідносинах по відшкодуванню шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов'язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Надані позивачем докази, містять відповідну інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо наявності та розміру завданої шкоди, а відтак є належними доказами в розумінні положень ст.ст.57,58 ЦПК України.

В свою чергу відповідачами належних та допустимих доказів на виконання обов'язку доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу надано не було, розмір шкоди, не спростовано.

Тобто висновок місцевого суду про ненадання позивачами доказів щодо наявності причинно-наслідкового звязку між завданням шкоди та діями/бездіяльністю відповідачів та щодо наявності вини відповідачів у завданні шкоди - не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири, оскільки з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу та положень саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачам.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири є таким, що протирічить обставинам справи та не грунтується на законі, що регулює зазначені правовідносини, а тому рішення суду в цій частині на підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення.

При визначенні розміру матеріальної шкоди колегія суддів приймає до уваги звіт про оцінку ринкової вартості матеріальної шкоди, спричиненої квартирі АДРЕСА_1, складеного ТОВ «Центр оцінки майна», яким встановлено, що ринкова вартість матеріальної шкоди завданої мешканцям квартири АДРЕСА_5 складає 5490 грн. (а.с.117-172).

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (ч. 1 ст. 1190 ЦК України).

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є; завдання майінової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, надалі - «ЦК України»). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст.22 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.3ч.2 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК країни).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю осо-немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються ратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (абз. 1 п. 9 постанови Пленумy Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

При визначенні розміру моральних збитків, спричинених Позивачам враховується: похилий вік Позивача - 1 (майже 50 років);

-непрацездатність Позивача - 1 та не спроможність власними силами усунути пошкодження, спричинені Відповідачами, підтверджується Пенсійним посвідченням № НОМЕР_1; наявність особових заслуг Позивача - 1 перед Батьківщиною, підтверджується Посвідченням ветерана праці серії АВ № 695390;

перебування Позивача - 2 на першому триместрі вагітності, підтверджується Обмінною картою КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 2».

Розмір моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких Позивачі зазнали у зв'язку із неодноразовим знищенням та пошкодженням їх майна, не усуненням та триваючим характером порушення майнових прав позивачів.

Зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджено, значне пошкодження майна позивача, що, у свою чергу, призвело до завдання моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню у визначеному позивачкою розмірі та відповідає принципу розумності та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду, як таке, що ухвалено в порушення норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_7 та стягнення солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 4460 грн. та моральну шкоду в розмірі 9200 грн., спричиненої залиттям квартири АДРЕСА_1; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 1830 грн. та моральну шкоду в розмірі 9200 грн., спричиненої залиттям квартири АДРЕСА_1;

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тобто слід стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, та ОСОБА_3, понесені судові витрати по справі у сумі 643,70грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, 1955р.н. (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 49000) та ОСОБА_5 1954р.н. (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, 49000), солідарно, на користь ОСОБА_2, 19.04.1965р.н. (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 49000) відшкодування матеріальної шкоди у сумі 4 460грн. та відшкодування моральної шкоди у сумі 9 200грн., спричиненої залиттям квартири АДРЕСА_6, всього стягнути 13 660грн.;

Стягнути з ОСОБА_4, 1955р.н. (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4,49000) та ОСОБА_5 1954р.н. (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5,49000), солідарно, на користь ОСОБА_3, 02.05.1987р.н. (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 49000) відшкодування матеріальної шкоди у сумі 1 830грн. та відшкодування моральної шкоди у сумі 9 200грн., спричиненої залиттям квартири АДРЕСА_7, всього стягнути 11 030грн.;

Стягнути з ОСОБА_4, 1955р.н. (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, 49000) та ОСОБА_5 1954р.н. (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, 49000) на користь ОСОБА_2, 19.04.1965р.н. (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3, 02.05.1987р.н. (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) понесені судові витрати по справі у сумі 643,70грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: