Справа №2/201/1572/2016
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Навчально-Виробничий центр «Віджая» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Навчально-Виробничий центр «Віджая» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач в позовній заяві, з урахуванням уточнень, посилався на те, що ОСОБА_1 з 14 серпня 2004 року працював у відповідача та з 01.09.2011 був прийнятий на посаду старшого майстра виробничого навчання. 15 лютого 2016 року позивача було безпідставно звільнено та видано трудову книжку, відповідно до запису в якій позивача звільнено 15 грудня 2014 року згідно зі ст. 38 КЗпП України. Проте у грудні 2014 року позивач заяви про звільнення не писав, вважає вказане звільнення його неправомірним, та просить суд поновити його на займаній посаді з зазначеної дати, стягнути заробітну плату та середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач та представник позивача позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позов.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, надала письмові заперечення з додатками, зазначила, що заява позивача про звільнення втрачена, через неякісну роботу діловода, а тому в задоволені позову просила відмовити.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 наголосили що у грудні 2014 відбувся конфлікт між позивачем та керівником ТОВ НВЦ «Віджая», оскільки позивач відмовився ставити підпис про ознайомлення з наказом про звільнення, про що було складено відповідний акт.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення працівника без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір та при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Аналогічне зазначене також в п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11. 92 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами).

Судом встановлено, що на підставі наказу № 01/09-к від 01.09.2011 позивач був призначений на посаду старшого майстра виробничого навчання водінню ТОВ НВЦ «Віджая» ( а.с. 90).

Наказом № 15/12-к від 15 грудня 2014 року позивача звільнення с займаної посади згідно зі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) (а.с. 91).

15 грудня 2014 року складено акт про відмову позивача поставити свій підпис в наказі про звільнення, який засвідчує факт ознайомлення з наказом (а.с. 92).

Враховуючи, що суд при вирішенні трудових спорів повинен перевірити законність проведеного звільнення саме виходячи з підстав, зазначених у відповідному наказі /розпорядженні/ про звільнення, та оскільки за трудовими спорами на відповідача покладається обовязок доказування правомірності звільнення працівника, то суд прийшов до висновку, що стороною відповідача не доведено факту складання заяви позивачем про звільнення його за власним бажанням та не надано суду такої заяви, тому суд критично ставиться до заперечень відповідача в цій частині, що в свою чергу свідчить про те, що звільнення позивача відбулося без законних на те підстав та його права підлягають відновленню шляхом його поновлення на посаді старшого майстра виробничого навчання Товариства з обмеженою відповідальністю Навчально-Виробничий центр «Віджая» з 15 грудня 2014 року.

Згідно ст. 117 КЗпП України В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи, що даним рішенням суд прийшов до висновку про поновлення позивача на займаній посаді, то відповідно суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2014 по 06.07.2016 (Відповідно до методики розрахунку Постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року у 2014 році було 13 робочих днів, у 2015 році 250 робочих днів та у 2016 році 125 робочих днів, за два останні робочі місяці середньо денна заробітна плата позивача складає 69,53 грн.)

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати в розмірі 17 725 грн., суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вказаних вимог, оскільки позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження наявності вказаної заборгованості, та враховуючи всі вимоги позивача у сукупності, задоволення вказаної вимоги призведе до неправомірного подвійного стягнення заборгованості з відповідача, а тому в задоволенні вказаних вимог слід відмовити.

Що стосується посилань представника відповідача на те, що позивачем був пропущений строк звернення до суду, суд вважає, що про порушено право позивач дізнався саме 16.02.2016 та позовна заява було подана у передбачений КЗпП України місячний строк, а саме 01 березня 2016 року.

На підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення суми середньої заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 147, 148, 235, 237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06.11.92 з наступними змінами та доповненнями, Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 212, 213, 214, 215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого майстра виробничого навчання Товариства з обмеженою відповідальністю Навчально-Виробничий центр «Віджая» з 15 грудня 2014 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Навчально-Виробничий центр «Віджая» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 15.12.2014 по 06.07.2016 в розмірі 26977 (двадцять шість тисяч девятсот сімдесят сім) гривень 64 копійки.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді старшого майстра виробничого навчання Товариства з обмеженою відповідальністю Навчально-Виробничий центр «Віджая»та стягнення середньої заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: В.В.Батманова