АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 серпня 2015 року у справі № 1207/15,-

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», поданою представником ОСОБА_4

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту із ОСОБА_2, ОСОБА_3

Справа №755/19241/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6210/2016
Головуючий у суді першої інстанції:В.П.Катющенко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись із ухвалою суду, ПАТ «Укрсоцбанк», через свого представника, подало апеляційну скаргу, у якій просить вказану ухвалу суду скасувати та постановити нову якою передати справу на розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу виконавчих листів. Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків від 13 серпня 2015 року не підвідомча третейським судам згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки вона не пов'язана із захистом прав споживача, позивачем у даній справі був банк, а не споживач. Разом з тим зазначає, що станом на дату укладання кредитного договору у 2007році, який містить третейське застереження, Закон України про третейські суди не містив заборони на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, а відповідні зміни, на які посилається у своїй ухвалі суд першої інстанції набрали законної сили лише 12 березня 2011року.

Представник заявника ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити її з викладених доводів.

Інші особи, які беруть участь у розгляді даної справи, у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до вимог закону, причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 02.11.2007року було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 805/16/13-1/7-57, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 9108,00 грн.

В свою чергу, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 02.11.2007року було укладено договір поруки № 805/3/18-5/7-4408, за яким ОСОБА_3 зобов'язалася перед позивачем солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за вищевказаним Договором відновлювальної кредитної лінії.

Між сторонами наявні угоди про передачу спору на розгляд третейського суду, про що прямо зазначено в ст. 6 Договору відновлювальної кредитної лінії № 805/16/13-1/7-57від 02.11.2007року та ст. 5 Договору поруки № 805/3/18-5/7-4408 від 02.11.2007року.

13 серпня 2015року рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків частково задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк», стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту, а також витрати, пов'язані з вирішенням спору третейським судом.

У жовтні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчих листів на примусове виконання зазначеного рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 серпня 2015 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду щодо стягнення боргу з ОСОБА_2, ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, питання видачі виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів регламентовано главою 2 розділу VII-1 ЦПК України.

Згідно із вимогами ч. 3 ст. 389-9 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 389-10 цього Кодексу.

У свою чергу, п. 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно допункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейськісуди» (частину 1 статті 6 Закону доповненопунктом 14 згідно ізЗаконом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські судив порядку, передбаченому цимЗаконом, можуть розглядатибудь-які справи, що виникаютьіз цивільнихта господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ успорах щодозахисту правспоживачів, у томучислі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори за позовами кредиторів - банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постановах №6-856-цс15 від 02 вересня 2015 року, №6-2074-цс15 від 04 листопада 2015 року, №6-1716-цс15 від 11 листопада 2015 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини1 статті6 Закону України«Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Та обставина, що ОСОБА_3 не є споживачем послуг банку, не свідчить про підвідомчість даної справи третейському суду, оскільки позивачем було пред'явлено позов до третейського суду про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту з позичальника та з поручителя, а оскільки позов було пред'явлено і до позичальника, який є споживачем банківських послуг, третейський суд не мав повноважень розглядати даний спір.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 серпня 2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вона постановлена з додержанням вимог закону.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.2 ст.307, п.1ч.1 ст.312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», подану представником ОСОБА_4, відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: