Справа № 583/1599/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2016 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Верес М.Ф.

при секретарі Чепура В.С.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сервісного центру № 5943 Регіонального Сервісного Центру МВС України в Сумській області, Районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, ОСОБА_4, Регіонального сервісного центру МВС в Сумській областіпро визнання права власності на майно та зняття арешту, -

Встановив :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 сервісного центру № 5943 Регіонального Сервісного Центру МВС України в Сумській області, Районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно та зняття арешту.

Мотивуючи свої вимоги тим, що 17 березня 2014 року придбав у ОСОБА_4 за 35 000 гривень, що еквівалентно на той час 3500 доларів США автомобіль НОМЕР_1. Про що ОСОБА_4 надала письмову розписку. З метою зменшення відповідних платежів, що збираються за укладення договору купівлі-продажу, ОСОБА_4 вмовила його підписати у нотаріуса не угоду купівлі-продажу автомобіля, а письмову довіреність, в якій маються всі права власника майна, в тому числі й право продажу третім особам, на що він погодився та 17.03.2014 року у нотаріуса ОСОБА_5 міського нотаріального округу було укладено договір доручення на вищевказаний транспортний засіб. 03.03.2016 року він дізнався, що куплений ним автомобіль розшукує Сумська районна виконавча служба. Відповідач ОСОБА_4 пояснила, що у неї наявні борги перед банком. 16.04.2016 року він звернувся до ОСОБА_3 сервісного центру № 5943 Регіонального Сервісного Центру МВС України в Сумській області з письмовою заявою про реєстрацію на його імя як власника вищевказаного транспортного засобу та постановку його на облік з видачею нового Свідоцтва про реєстрацію, однак отримав відмову. Вважає, що між ним та ОСОБА_4 був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а договір купівлі-продажу на підставі якого відповідач передав у його власність автомобіль, а він прийняв його та сплатив за нього грошову суму коштів, визначену між сторонами. Довіреність була видана виключно з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили.

Просить суд визнати односторонній правочин, яким є Довіреність, видана ОСОБА_4 на імя ОСОБА_1 щодо володіння, користування і розпорядження, транспортним засобом марки «Opel-Vectra 2.0 державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 удаваним правочином, вчиненого з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Opel-Vectra 2.0» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, та визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Opel-Vectra 2.0», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, 1993 року випуску, номер кузову (шасі) WOL000087P5330000. Зобовязати відповідача Відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області зняти арешт з даного автомобіля. Зобовязати відповідача ОСОБА_3 сервісний центр № 5943 Регіонального Сервісного Центру МВС України в Сумській області № 5943 поставити на облік та видати Свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу з зазначенням власника ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали повністю та просили задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача ТСЦ № 5943 Регіонального сервісного центру МВС у Сумській області надав суду письмову заяву, про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнав.

Представник відповідача ОСОБА_5 районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області до початку судового засідання надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника районного відділу ДВС ГТУЮ у Сумській області та зазначив, що 01.10.2015 року на виконання до відділу надійшов виконавчий лист нотаріуса № НАК 021400 від 16.12.2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» в сумі 1067752,22 грн. В ході виконання виконавчого документа державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії якої направлено до правореєструючих органів. Порядок зняття арешту з майна боржника визначено ст.ст. 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач ОСОБА_4 до початку судового засідання надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, підтвердила обставини, викладені в позові та справу просила розглянути без її участі.

Вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Особа, яка вважає, що її право чи інтерес порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, загальний перелік яких передбачений ст.16 ЦК України, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що згідно довіреності від 17.03.2014 року ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, кожен має право діяти окремо один від одного, продати за ціну і на умовах на розсуд уповноважених, належний їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ: ВМС 037797, виданий ОСОБА_5 відділом РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області 16.04.2008 року автомобіль марки ОРЕL, моделі Vectra 2.0 1, Тип ТЗ: легковий седан-В, 1993 року випуску, шасі (кузов, рама) №WOL000087P5330000, Реєстраційний номер НОМЕР_3, зареєстрований в ОСОБА_5 відділі РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області 16.04.2008 році, а також на час здійснення визначених цією довіреністю повноважень експлуатувати (керувати) вищезазначений автомобіль на території України, а також за її межами.

Для чого надала їм право представляти інтереси в органах Державтоінспекції, відповідних органах нотаріату або в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією (керуванням) та продажем автомобіля, його переобладнанням (зміна типу і моделі автомобіля, кольору, зміна у встановленому порядку кузова, інших деталей), ремонтом, проходженням технічного огляду, сплачувати при цьому належні з неї платежі, в тому числі дорожній збір, штрафи, податки; визначати на власний розсуд місце стоянки автомобіля, зняти автомобіль з обліку або поставити на облік в ДАІ, якщо в тому буде потреба, одержати транзитні номери, в тому числі: подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, дублікат Свідоцтва про реєстрацію ТЗ в разі його втрати; підписувати договір купівлі-продажу автомобіля, одержувати належні їй грошові кошти, страхові відшкодування, у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншим транспортним засобом під час користування автомобілем, як джерелом підвищеної небезпеки, укладати від її імені угоди про відшкодування заподіяної шкоди, якщо в тому буде необхідність; укладати договори обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, одержувати та сплачувати по таким угодам грошові суми у розмірах, згідно з калькуляціями, за домовленістю, актами, експертними висновками; отримати, у разі необхідності, тимчасовий реєстраційний талон, вчиняти також всі інші юридично значимі дії, пов'язані з цією довіреністю. (а.с. 12).

Відповідно до розписки від 17.03.2014 року ОСОБА_4 продала належний їй автомобіль марки «Опель-Вектра 2.0», 1993 року випуску ОСОБА_1, отримавши за автомобіль гроші в сумі 3500 доларів США. (а.с. 13).

З матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2015 року на виконання до ОСОБА_5 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області надійшов виконавчий напис нотаріуса № НАК 021400 від 16.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості на користь ПАТ КБ «Надра» в сумі 1067752,22 грн.

В ході виконання виконавчого документа державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження.

16.04.2016 року позивач звернувся до територіального сервісного центру № 5943 регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області з заявою поставити на облік з видачею нового технічного паспорту (свідоцтва про реєстрацію ТЗ) на його імя автомобіль НОМЕР_4, який він придбав за власні кошти у ОСОБА_4. (а.с. 14).

Листом від 06.05.2016 року ОСОБА_3 сервісний центр № 5943 Регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області відмовив, зазначивши, що згідно облікових даних територіального сервісного центру № 5943 Регіонального сервісного центру МВС у Сумській області на автомобіль Opel Vectra 2.0, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, який зареєстрований за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що мешкає Сумський район, с. Верхня Сироватка, вул. Волочаївська, 4, в НАІС ДДАІ 13.11.2015 року районним відділом Державної виконавчої служби ОСОБА_5 районного управління юстиції, накладено обмеження у вигляді арешту та заборони на відчуження. Згідно п. 4.1 Постанови Кабінету міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів…» зняття з обліку вищевказаного автомобіля заборонено. (а.с.15).

29.04.2016 року позивач звернувся з заявою до начальника районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про зняття арешту з автомобіля НОМЕР_5, так як є добросовісним набувачем вказаного транспортного засобу і відкрито його експлуатує протягом тривалого часу та боржник ОСОБА_7 не має до нього ніякого відношення. (а.с. 17).

ОСОБА_5 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 27.05.2016 року позивачу було рекомендовано звернутися з заявою про зняття арешту з автомобіля до суду. (а.с. 33).

Відповідності до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р., «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Крім того, Узагальненням Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Таким чином, виходячи з вищевикладених обставин, нормативних актів законодавства України та судової практики, в дійсності між позивачем та відповідачем був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а договір купівлі-продажу на підставі якого відповідач передав позивачу у власність автомобіль, а він прийняв автомобіль та сплатив за нього погоджену з ним грошову суму коштів.

З наведеного вбачається, що жодна із сторін спору, зокрема видаючи довіреність, не мала на меті вчинити дію, яка б передбачала виникнення відносин представництва, оскільки між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 виникли відносини з приводу купівлі-продажу, які також вказують на оплатність отримання автомобіля у всіх випадках видачі довіреності.

Довіреність була видана ОСОБА_4 з метою зменшення відповідних платежів на оформлення документів на укладення договору купівлі-продажу. Тому до відносин учасників даного правочину необхідно застосовувати відповідні правила правочину, який сторони мали на увазі, оскільки воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю. За удаваною довіреністю як правочином обидві сторони свідомо документально оформили її, але насправді між ними були встановлені правовідносини купівлі-продажу транспортного засобу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч.1 та 2 ст.205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч.1 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

З огляду на положення ч.1 ст.207 ЦК України наявність письмових документів, які свідчать про волю сторін на відчуження автомобіля, та застосування до правовідносин сторін порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою КМ від 11.11.2009 №1200 (який поширюється на субєктів господарювання у сфері оптової чи роздрібної торгівлі), суд дійшов висновку про укладення сторонами у письмовій формі правочину щодо спірного автомобіля.

Як випливає з вищенаведеного та зі змісту самої довіреності, позивачу були передані відповідачем всі повноваження власника, в тому числі ті, що пов'язані з розпорядженням автомобіля, з правом продажу, міни, оренди, найму, позички, доручення, страхування, що свідчить не про передання права користування чи керування автомобілем, а його реальне відчуження, шляхом видання відповідної довіреності з метою приховання іншого правочину купівлі-продажу автомобіля.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Аналогічна позиція міститься в абз.1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9, яким передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦКУ, саме на момент вчинення правочину.

Крім того, у відповідності до Узагальнення Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2008 року, зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях (пунктах). У ст. 203 ЦК України, в якій визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Враховуючи те, що позивачем було надано достатньо належних та допустимих доказів щодо наявності укладеного між сторонами удаваного правочину та змістом якого є договір купівлі-продажу автомобіля, в такому випадку відносини сторін регулюються правилами такого правочину, які сторони насправді вчинили.

Верховний суд України, який в п. 25 Постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9 роз'яснив, що встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Судом встановлено, що в дійсності між ОСОБА_4 (продавцем) з одного боку, та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу «Opel-Vectra 2.0» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, так як позивач передав кошти ОСОБА_4, а остання в свою чергу передала позивачу транспортний засіб та документи на нього, з наведеної норми закону слідує, що між ними 17.03.2014 року було укладено договір купівлі-продажу.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання одностороннього правочину, яким є Довіреність, видана ОСОБА_4 на імя ОСОБА_1 право власності на автомобіль НОМЕР_1 удаваним правочином, вчиненого з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу, підлягають задоволенню.

Торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації здійснюється відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року №1200.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що власником спірного автомобіля являється саме позивач, а тому позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на автомобіль НОМЕР_1 також підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором.

У разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, яка придбала це майно за відплатним договором, вважається, як зазначено у ч. 1 ст. 10 Закону, його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право на таке рухоме майно без обтяжень.

Частинами 1 і 2 статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що взаємні права та обовязки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим законом.

З огляду на перелічені норми Закону позивач є добросовісним набувачем автомобіля, оскільки на момент його придбання у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про його обтяження не було. Тому позивача слід вважати таким, що набув право власності на спірне майно без обтяжень.

Згідно повідомлення районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5 районного управління юстиції Сумської області від 12.11.2015 року № 176 в НАІС ДДАІ накладено обмеження : арешт та/або заборона на відчуження на транспортний засіб марки Opel, модель Vectra, тип кузова седан-В, № кузова : WOL000087P5330000, № двигуна C2ONE31105574, 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_6, дата видачі 16.04.2008 року. (а.с.16).

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено

заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Враховуючи, що суд дійшов висновку, що позивач є добросовісним набувачем та визнав за позивачем право власності на автомобіль НОМЕР_1, є підстави для зняття арешту з вищевказаного автомобіля.

Згідно п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 року № 1371 «Про Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» державна реєстрація конфіскованих транспортних засобів або транспортних засобів, право власності на які встановлено за рішенням суду, проводиться на підставі відповідного рішення суду із зазначенням марки, моделі, ідентифікаційних номерів складових частин таких засобів, а також реєстраційних документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (далі - свідоцтво про реєстрацію) або технічного паспорта (у разі їх наявності). До реєстраційних документів додається договір купівлі-продажу, інший документ, що встановлює право власності, або рішення Кабінету Міністрів України чи комісії, утвореної відповідно до Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. N 985 (985-2002-п) (Офіційний вісник України, 2002 р., N 29, ст. 1371), про передачу цих транспортних засобів у разі конфіскації у власність держави.

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо зобовязання відповідача ОСОБА_3 сервісний центр № НОМЕР_7 МВС України в Сумській області поставити на облік та видати Свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу з зазначенням власника ОСОБА_1 також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 212-214 ЦПК України, суд,-

вирішив :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати односторонній правочин, яким є Довіреність, видана ОСОБА_4 на імя ОСОБА_1 щодо володіння, користування і розпорядження, транспортним засобом марки «Opel-Vectra 2.0» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 удаваним правочином, вчиненого з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Opel-Vectra 2.0» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 право власності на автомобіль марки «Opel-Vectra 2.0», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, 1993 року випуску, номер кузову (шасі) WOL000087Р5330000.

Арешт, накладений постановою Районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5 районного управління юстиції Сумської області від 13.11.2015 року на автомобіль марки «Opel-Vectra 2.0», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, 1993 року випуску, номер кузову (шасі) WOL000087Р5330000, тип кузову Седан-В, № двинула C2ONE31105574, - зняти.

Зобовязати відповідача ОСОБА_3 сервісний центр № 5943 Регіонального Сервісного Центру МВС України в Сумській області поставити на облік та видати Свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу з зазначенням власника ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : М.Ф. Верес