СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/523/16-ц
Провадження №2/547/286/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року смт Семенівка, Полтавська область
Семенівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Харченко В.Ф.,
за участі секретаря судового засідання Т.В.Зінченко,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 в смт Семенівка Полтавської області цивільну справу за позовом Баришівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2016 року Баришівський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. Позов обґрунтовано незабезпеченням ОСОБА_2 , як заступником начальника-начальником Березанського МВМ Баришівського РВ, збереження переданої йому матеріальної цінності однієї радіостанції Vertex-231 № 1N2В522751. Внаслідок нестачі радіостанції позивачеві завдано шкоди у розмірі 3317,08 грн, що розраховано у двократному розмірі від фактичного її розміру із застосуванням індексу інфляції від місяця передачі радіостанції до місяця, що передував виявленню відповідачем нестачі радіостанції. Через звільнення відповідача з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Наразі позивач перебуває у процесі ліквідації.
Позивач свого представника у судові засідання не направляв, про які повідомлявся належним чином, звертався до суду із заявами про розгляд справи за відсутності свого представника, надіслав до суду письмові пояснення, документи, які вважав за необхідне, тощо.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відтак судом ухвалено розглядати справу за відсутності представника позивача.
Відповідач заперечував проти задоволення позову повністю. Пояснив, що про проведення ревізії у грудні 2015 року у Баришівському РВ взнав лише з матеріалів позовної заяви.
22.10.2015, що є днем його виходу на роботу у Баришівському РВ після тримання під вартою близько 6-ти днів, одразу виявив відсутність радіостанції Vertex-231 № 1N2В522751. 22.10.2015 письмово повідомив про це Баришівську прокуратуру, а 23.10.2015 подав рапорт на ім`я начальника Баришівського РВ щодо відсутності радіостанції. За його рапортом одразу повинно було бути призначено службове розслідування, як того вимагають встановлені у МВС України правила. Про невідкладене видання наказів у таких випадках він знає, оскільки перебував на керівній посаді райвідділу міліції.
Вказав, що інвентаризація та передача раніше ввірених йому матеріальних цінностей повинна була проводитися 06.11.2015, коли він звільнявся з посади заступника начальника РВ, проте відповідні дії не здійснено. Відповідач вказав, що наказ про проведення службового розслідування щодо нестачі однієї радіостанції і висновок про результати службового розслідування складено в один день 20.01.2016. Його не повідомляли про проведення розслідування, не пропонували надати пояснення тощо.
Вказав на безпідставне не зазначення у розрахункові первісної вартості радіостанції, застосування позивачем індексу інфляції 139,6 % щодо вартості радіостанції, відсутність наказу, яким затверджено відповідний результат службового розслідування. Повідомлені позивачем відомості щодо його відмови від підпису в акті є недостовірними. Немає зв`язку між цією справою та кримінальним провадженням за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 368 КК України.
Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до акту № 1 від 15.01.2015 заступник начальника-начальник Березанського МВМ Баришівського РВ О.М.Гезей прийняв на відповідальне зберігання 9 переносних радіостанцій, у т.ч. Vertex-231 № 1N2В522751 (а.с. 14).
23.10.2015 ОСОБА_2 подав рапорт начальнику Баришівського РВ ГУМВС України в Київській області (а.с. 13) згідно якого 21.10.2015 під час огляду свого службового кабінету в приміщенні Березанського МВМ О.М.Гезей виявив відсутність службової радіостанції Vertex-231 № 1N2В522751. Враховуючи, що під час проведення оперативних заходів співробітниками СБУ в Березанському МВМ в період часу з 10:00 год. і до проведення обшуку крім ОСОБА_3 .Гезей доступ до його кабінету ніхто не мав, а у протоколі обшуку відсутня інформація про вилучення даної радіостанції вважав, що її забрали співробітники СБУ. У рапорті вказано, що за фактом крадіжки радіостанції та інших особистих речей ОСОБА_2 подав 22.10.2015 заяву до Баришівської міжрайпрокуратури у порядку ст. 214 КПК України.
За клопотанням відповідача судом витребувано у прокуратури Київської області та Бориспільської місцевої прокуратури Київської області відомості щодо існування кримінального провадження та/або результатів розгляду поданої 22.10.2015 ОСОБА_4 заяви про вчинення злочину (а.с. 80). Відповідь судові не надано.
У судовому засіданні 05.10.2016 відповідач не звертався до суду з повторним клопотанням щодо отримання відповідних відомостей, хоча головуючий у порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України кілька разів роз`яснював відповідачеві можливі наслідки відсутності запитуваних відомостей та значення можливих підтвердження або спростування адресатами фактів звернення (або не звернення) відповідача з відповідною заявою про вчинення злочину. Відповідач висловив припущення, що відповідні матеріали передано до військової прокуратури, проте також не звернувся з клопотанням про витребування відповідних відомостей. Не знає про результати розгляду його заяви органами прокуратури.
Приписи ст.ст. 133, 137 ЦПК України, конституційна засада змагальності судочинства тощо не надають судові права з власної ініціативи збирати докази у справах позовного провадження.
Матеріали справи не містять відомостей про відповідне письмове звернення відповідача до прокуратури 22.10.2015, окрім як згадка про це у рапорті відповідача від 23.10.2015 та усних запереченнях щодо позову.
Наказом МВС України від 30.10.2015 № 1316 (а.с. 88-93), на виконання Постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" від 16.09.2015 № 730, зокрема, утворено та затверджено склад ліквідаційної комісії Баришівського районного відділу ГУ МВСУ в Київській області.
Актом проведення аудиту окремих питань фінансово-господарської діяльності Баришівського РВ ГУМВС України в Київській області від 22.12.2015 (а.с. 11, 12) встановлено нестачу радіостанції Vertex-231 № 1N2В522751 на суму 1188,07 грн. Актом оцінки збитків, які завдано суб`єкту господарювання від 22.12.2015, складеною ліквідаційною комісією позивача, встановлено, що внаслідок нестачі радіостанції Vertex-231 № 1N2В522751 завдано збиток на суму 1658,54 грн, застосовано індекс 139,6 % (а.с. 10).
Визначаючи розмір шкоди, суд має виходити з цін на матеріальні цінності, що діють у даній місцевості на час вирішення справи, і застосовувати встановлені нормативно-правовими актами для даних випадків кратність, коефіцієнти, індекси, податок на добавлену вартість, акцизний збір тощо (абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками").
Відповідно до п. 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 (далі Положення про матеріальну відповідальність), дія Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України. Згідно п. 2 Положення про матеріальну відповідальність відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна втратою військового майна. Військове майно це державне майно, закріплене за відповідним військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти. У випадках, передбачених п. 14 Положення відшкодування прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.
Відповідно до п.п. 13, 14 Положення про матеріальну відповідальність, військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі недостачі військового майна, переданого їм під звіт на зберігання, використання чи для іншої мети; військовослужбовці за втрату засобів зв`язку несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Згідно Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 № 880, у двократному розмірі відшкодовується втрата за малогабаритні засоби зв`язку і приладдя до них, зокрема: переносні радіостанції (Р-105М, Р-107, Р-143, Р-147, Р-148, Р-159, Р-392, "Днепр", "Сирена", та інші аналогічного типу).
Спеціальними засобами, що використовуються органами внутрішніх справ, є шоломи, гумові кийки, наручники, балончики, патрони, підривні пристрої тощо (Постанова Ради Міністрів УРСР від 27.02.1991 № 49). Закони України "Про міліцію", "Про Національну поліцію", вказані положення Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України тощо розрізняють поняття "спеціальний засіб" і "засіб зв`язку". Спірна рація не є спеціальним засобом, що використовується у діяльності органів внутрішніх справ, є засобом зв`язку. Пункти 2.1, 2.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 визначають підстави та приводи проведення службового розслідування, серед яких відсутня нестача засобів зв`язку (як підстава є утрата спеціальних засобів).
Підпункт 2.2.20 та п. 2.3 Інструкції передбачають можливість (не обов`язок) призначати службове розслідування:
"2.2.20. Отримання інформації про скоєння інших, не визначених підпунктами 2.2.1 - 2.2.19 цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення";
"2.3. За рішенням уповноваженого начальника службове розслідування може бути призначене за письмовим рапортом особи РНС з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозр".
Голова ліквідаційної комісії позивача Р.В.Шутенко надав письмове пояснення (а.с. 105), зокрема, що у складенні наказу не було потреби, оскільки винна особа на дату висновку вже була звільнена з органів внутрішніх справ.
Відповідно до акту оцінки збитків, які завдані суб`єкту господарювання від 22.12.2015, розмір збитків становить 1658,54 грн. Позивачем пред`явлено позов ціною 3317,08 грн (1658,54*2), тобто у двократному розмірі відшкодування, що відповідає приписам Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 № 880.
У розрахунку шкоди враховано індекс інфляції 139,6 %, що відповідає індексам цін виробників промислової продукції у 2015 році (а.с. 73) за ознакою "виробництво комп`ютерів, електронної та оптичної продукції" за період січень-вересень 2015 року у розмірі 139,6 %, "Національному положенню (стандарту) бухгалтерського обліку в державному секторі 121 "Основні засоби" (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2010 № 1202), Методиці оцінки майна, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891.
Відтак суд робить висновок про правомірність складеного позивачем розрахунку і визначеної ціни позову.
Відповідно до висновку за результатами службового розслідування по факту нестачі радіостанції від 20.01.2016 (а.с. 7-9) 23.12.2015 відповідно до п. 9 розділу І Порядку приймання-передачі справ у разі припинення територіального органу Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 26.10.2015 № 1290, та під час роботи ліквідаційної комісії Баришівського РВ ГУМВС України в Київській області, затвердженої наказом відділу від 14.12.2015 № 31, т.в.о. начальника ВВА Головного управління Національної поліції в Київській області майором поліції В.В.Салатою проведено аудит окремих питань фінансово-господарської діяльності Баришівського РВ ГУМВС України в Київській області. За результатами якого виявлено нестачу радіостанції Vertex-231 №522751 в кількості 1 шт. Перевіркою встановлено, що 15.01.2015 згідно акту № 1 передачі матеріальних цінностей передано на відповідальне зберігання та використання в службових цілях 9 радіостанцій Vertex VX-231 заступнику начальника-начальнику Березанського МВМ Баришівського РВ підполковнику міліції О.М.Гезею.
14.10.2015 під час проведення невідкладних слідчих дій у кримінальному провадженні № 000397, внесеного до ЄРДР 28.08.2015 прокуратурою Київської області за ч. 3 ст. 368 КК України, працівниками прокуратури Київської області та СБУ задокументовано факт отримання у приміщенні Березанського МВМ Баришівського РВ ГУМВС України в Київській області заступником начальника відділу начальником МВМ підполковником міліції О.М.Гезеєм грошових коштів.
14.10.2015 ОСОБА_2 був затриманий і 16.10.2015 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва до нього застосовано запобіжний захід тримання під вартою. 21.10.2015 ОСОБА_5 змінено запобіжний захід із визначенням застави у розмірі 300 розмірів мінімальної заробітної плати.
23.10.2015 ОСОБА_2 подав рапорт начальнику Баришівського РВ ГУМВС України в Київській області про те, що 21.10.2015 під час огляду свого службового кабінету в приміщенні Березанського МВМ було виявлено відсутність службової радіостанції Vertex-231 № 522751. Також було зазначено, що в період з 14.10.2015 по 21.10.2015 доступ до його службового кабінету був відсутній і нестачу радіостанції О.М.Гезей покладає на працівників СБУ, хоча в рапорті він зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про вилучення радіостанції в ході проведення слідчих дій. Інших матеріалів, які б свідчили про вилучення працівниками прокуратури чи СБУ радіостанції Vertex-231 № 522751 в ході службового розслідування не отримано.
За порушення Дисциплінарного статуту, недбале ставлення до виконання службових обов`язків, за нанесені своїми діями матеріальні збитки заступник начальника райвідділу начальник Березанського МВМ підполковник міліції О.М.Гезей підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності,. Але враховуючи те, що наказом ГУМВС України в Київській області від 05.11.2015 № 585 о/с він був звільнений з ОВС з п.64 "є" (за порушення дисципліни) обмежитись цим. Вирішити питання в судовому порядку про відшкодування завданих ОСОБА_4 збитків в сумі 3317,08 грн., визначених відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 № 880 та Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243, у двократному розмірі від встановленої суми збитку, що складає 1659,54 грн.
Голова ліквідаційної комісії позивача Р.В.Шутенко надав письмове пояснення (а.с. 105), зокрема, що пояснення відповідача щодо зникнення радіостанції не отримувалося позивачем, оскільки пояснення стосовно зникнення радіостанції він виклав у своєму рапорті від 23.10.2015. Відповідач відмовився підписувати акт приймання-передачі матеріальних цінностей на момент його звільнення. Складення наказу про результати службового розслідування не було потреби, оскільки винна особа на дату висновку вже була звільнена з органів внутрішніх справ.
Відповідно до п. 31 Положення про матеріальну відповідальність у разі вибуття із військової частини винної особи до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. Відповідно до п. 4 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.
У справі встановлено, що нестача виявлена під час перебування сторін у трудових відносинах. Отже спір підлягає розгляду у судовому порядку.
Згідно витягу з кримінального провадження № 0000275 (а.с. 109) за заявою відповідача ОСОБА_2 до ЄРДР 10.09.2016 внесено відомості за правовою кваліфікацією ст. 185 ч. 2 КК України про викрадення 14.10.2015 приблизно о 09:30 у м. Березань у службовому кабінеті О.М.Гезей, зокрема, службової радіостанції Vertex-231 № 1N2В522751 вартістю 1188,07 грн. Відомості про передачу відповідного кримінального провадження до суду відсутні.
Суд зазначає, що лише передача відповідного кримінального провадження на судовий розгляд може бути підставою для можливого зупинення провадження у цій цивільній справі. Залежно від результатів судового провадження, обставин припинення досудового розслідування тощо кримінального провадження № 0000275 отримані нові відомості (докази) можуть стати підставою для перегляду судового рішення (судових рішень) у цій цивільній справі за нововиявленими обставинами.
Доказів про нестачу спірної радіостанції з вини осіб, на яких вказує відповідач, матеріали цивільної справи і наявні у ній докази не містять.
Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків (п. 6 ч .1 ст. 134 КЗпП України). Таким законодавством є зазначене вище Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995
Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір (ч. 4 ст. 1353 КЗпП України). Таким актами законодавства є зазначені постанови Верховної Ради України і Кабінету Міністрів України.
Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу (ст. 138 КЗпП України).
Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України)
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що позивачем дотримано відповідні положення ЦПК України, КЗпП України, вказаних постанов Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України щодо доведення обставин та умов, необхідних і достатніх для покладення на відповідача матеріальної відповідальності за нестачу радіостанції, виявлену під час перебування сторін у трудових відносинах, кратного обчислення розміру шкоди, що підлягає покриттю, а, відтак, вимоги позову є законними і обґрунтованими, позов підлягає задоволенню повністю.
За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати судовий збір 1378,00 грн, сплачений позивачем під час звернення з позовом до суду (а.с. 1).
Керуючись ст.ст. 8-11, 57-62, 88, 158, 209, 212, 214, 215, 223, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Задоволити позов повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Баришівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (Київська обл., смт Баришівка, вул. Леніна, 41) завдану шкоду в сумі 3317,08 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Баришівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (Київська обл., смт Баришівка, вул. Леніна, 41) області 1378,00 грн судових витрат.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Семенівський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя В.Ф.Харченко
Повний текст рішення складено 06.10.2016.