Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, завданої при вчиненні кримінального правопорушення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 2 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року,

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ухвалою Галицького районного суду

м. Львова від 15 квітня 2015 року ОСОБА_5 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Відповідача було визнано винною у вчиненні зазначеного злочину, оскільки ОСОБА_5 26 грудня 2012 року в період часу з 15.00 год. до

15.30 год., перебуваючи в приміщенні Залізничного районного суду

м. Львова, маючи умисел на спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, стала умисно наносити потерпілій ОСОБА_4, в результаті чого, згідно висновку судово-медичної експертизи від 27 грудня 2012 року, спричинила потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження. Зазначала, що на лікування вона витратила 2 661 грн. Крім того, їй було нанесено моральну шкоду, яка полягала, як у фізичних, так і душевних стражданнях.

Ураховуючи наведене, просила стягнути з відповідача на її користь

120 000 грн моральної шкоди, 2 661 грн майнової шкоди, відшкодувати судові витрати у розмірі 14 720 грн, 500 грн витрат з відривом від звичайних занять та 272 грн витрат на виготовлення документів.

ОСОБА_5 заперечувала проти позову та пред'явила зустрічний позов, мотивуючи тим, що суть первісного позову полягає в тому, що вона завдала ОСОБА_4 матеріальної та моральної (немайнової) шкоди 26 грудня 2012 року під час конфлікту в приміщенні Залізничного районного суду

м. Львова. При цьому ініціатором даного конфлікту між ними була саме ОСОБА_4, яка своїми образливими словами на її адресу принизила її честь і гідність в публічному місці, чим здійснила провокативні дії до створення даного конфлікту між ними. Зазначала, що не потребує доведення, що поширені ОСОБА_4 слова на її адресу ганьблять її гідність та честь в очах чоловіка, працівників державної влади, працівників суду.

Зазначала, що під час розгляду кримінальної справи в заяві від

12 червня 2014 року та в поданій заяві ОСОБА_4, звинувачує її у причетності до смерті свого батька, в стрільбі по вікнах її будинку в ніч з

18 на 19 лютого 2014 року, в найнятті групи молодих людей для залякування її родини, повідомляє суд про невідому їй судимість її чоловіка ОСОБА_6, що причинило їй моральну шкоду, яку оцінила в

10 000 грн та просила стягнути з ОСОБА_4

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 2 березня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 4 000 грн моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із наявності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із засад розумності та справедливості (ст. 23 ЦК України).

Відмовляючи ОСОБА_5 у задоволенні зустрічного позову, суди вірно виходили із недоведеності позовних вимог.

Суд дав оцінку наданим сторонами доказам, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 23, 1166 ЦК України, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 2 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

І.М.Фаловська