Справа № 449/766/15 Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я.
Провадження № 22-ц/783/6264/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 серпня 2016 року у справі за позовом представника ОСОБА_5 ОСОБА_4 до Боршівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області, третіх осіб: Реєстраційної служби Перемишлянського районного управління юстиції, Перемишлянської районної ради Львівської області, Перемишлянської державної нотаріальної контори та ОСОБА_2 про визнання недійсним акту про право власності на присадибну земельну ділянку та про визнання права власності на спадкове нерухоме майно ,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 серпня 2016 року позов представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Отця Боднара, 32 в с. Боршів Перемишлянського району Львівської області, що залишився після смерті ОСОБА_6.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що ОСОБА_6 ні фактично, ні юридично не вступила у володіння спірним будинком в с. Боршів вул. Отця Боднара,32, оскільки з моменту виникнення у неї такого права на спадкове майно батька ОСОБА_7, протягом строку позовної давності не зверталася з відповідними позовами про порушення такого права ні до селянської спілки пайовиків ім. Лесі Українки, ні до ОСОБА_8. Тобто, на момент смерті в 2004 році ОСОБА_6 втратила право на спадкове майно, а отже воно не може охоплюватися спадковою масою, тобто усім спадковим майном яке ОСОБА_6 заповіла позивачу ОСОБА_5 Крім того, апелянт вважає безпідставним покликання суду на вимоги ст.1216, 1218 ЦК України.

Також апелянт вказує, що задовольняючи позов частково, суд не прийняв процесуального рішення щодо поновлення процесуальних строків заявлених позивачем, не зазначив причин, які він вважає поважними для поновлення такого процесуального строку, та не прийняв рішення щодо заявленого ним клопотання про застосування спливу строку позовної давності.

Просить скасувати рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

А відповідно до вимог ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. вказано, що лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Окрім того, згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. визнання права власності в судовому порядку є винятковим способом захисту. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням Свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Матеріалами справи встановлено, що згідно заповіту від 05 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все, те, що належатиме їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй квартиру № 2 (два) в буд. 30 «а», що знаходиться в м. Перемишляни по вулиці Галицькій Львівської області. (а.с. 8)

З копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6, серія 1-СГ №331839 від 20.03.2004 року, вбачається, що остання померла 18.03.2004 року у м. Львові, про що зроблено відповідний актовий запис № 1948 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_6, 22 березня 2004 року ОСОБА_5 звернулася у Перемишлянську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва, на підставі якої ОСОБА_10 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається з житлової квартири АДРЕСА_1.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до державного акту про право власності на землю, серія ЛВ 508, ОСОБА_8 на підставі рішення Виконкому Боршівської сільської ради № 45 від 01.12.1994р. передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2627 га. Дана земельна ділянка передана для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд і ведення особистого підсобного господарства. (а.с. 24)

Згідно відповіді Боршівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 19.03.2014р. № 60/02-14 ОСОБА_8 проживала до дня смерті 24.07.2002 року за адресою с. Боршів вул. Отця Боднаря, буд. № 32. Згідно погосподарських книг ОСОБА_8 була головою погосподарського двору. (а.с. 25)

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_8 померла 24.07.2002 року (а.с. 54), а спадкоємцем після її смерті відповідно до заповіту від 05 жовтня 1998 року (а.с. 50) є ОСОБА_11, який помер 16 лютого 2014 році (а.с. 53). Після смерті ОСОБА_11 спадкоємців не залишилося окрім ОСОБА_2 Інші сини ОСОБА_8 нотаріально відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 що підтверджується заявами про відмову від спадщини за законом. (а.с. 122-125)

Задовольняючи частково позовні вимоги та визнаючи за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Отця Боднара, 32 в с. Боршів Перемишлянського району Львівської області, районний суд виходив з того, що доказів неправомірного набуття спадкоємцями реабілітованого права власності на спірне майно та порушення прав осіб, що проживали у спірних обєктах нерухомості, не надано.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га в с. Боршів, вул. О. Боднара, 32 Перемишлянського району Львівської області, не оскаржується, а тому в силу вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним та гарантується.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно довідки інформаційного центру виконавчого комітету народних депутатів Львівської обласної ради № 4/5-6386 від 16.08.1991 року вбачається, що ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,1920 р.н, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7,1869 р.н, ОСОБА_14, 1910 р. н., які 22.10.1947 року були виселені із с. Боршів Перемишлянського району Львівської області, на основі ст. 3 Закону Української ССР від 17.04.1991 року про реабілітацію жертв політичних репресій на ОСОБА_15, реабілітовані з поновленням всіх прав і компенсацією конфіскованого майна або його вартості (а.с.14)

У відповідності з довідкою від 06.09.1991 р. №555 виданою виконкомом Боршівської сільської Ради народних депутатів, з сімї реабілітованих гр. ОСОБА_7 в с. Боршів Перемишлянського району Львівської області проживають: Семків /ОСОБА_7/ К.Г. ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5 /ОСОБА_7/ М.Г. ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_10 /ОСОБА_7/ О.Г., -ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6; померли: ОСОБА_7, ОСОБА_16 та ОСОБА_14. В наявності в с. Боршів знаходиться жилий будинок, який стоїть на балансі колгоспу імені ОСОБА_15. Відсутні: стайня, стодола, комора,підвал, які були власністю гр. ОСОБА_7 (а.с.96)

Рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Перемишлянської районної Ради народних депутатів №13 від 31.03.1993 року вирішила: зобовязати селянську спілку пайовиків ім. Лесі Українки повернути житловий будинок в с. Боршів, який належав на праві особистої власності ОСОБА_7, реабілітованого посмертно, спадкоємцям; відмінити рішення від 26.10.1991 року (а.с.95).

Згідно виписки із засідання Ради спілки ССП ім. Лесі Українки від 13.04.1992 року вирішила: на основі ст.3 Закону Української РСР від 17.04.1991 року повернути конфіскований жилий будинок в якому проживає ОСОБА_8 реабілітованій ОСОБА_17; зобовязати ОСОБА_8 в місячний термін звільнити даний жилий будинок (а.с.97)

Згідно виписки із рішення засідання Ради спілки ССП ім. Лесі Українки від 27.04.1993 року вирішила: у звязку з вимушеним виселенням жительки с. Боршів ОСОБА_8 звільнити даний будинок і передати у власність реабілітованій ОСОБА_6; Рада ССП ім. Лесі Українки надає місце для постійного проживання гр. ОСОБА_8 у ветеринарному будинку, який знаходиться на фермі с. Боршів (а.с.93)

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_18