РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі - Гарячій Д.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

за участю відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та неустойки,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 01 липня 2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав під розписку їй грошові кошти в сумі 25000 грн. що підтверджується розпискою від 01 липня 2015 р.

Відповідач зобов'язалась повернути суму позики в строк до 10 січня 2016 року.

Відповідач порушила взяті на себе зобов'язання щодо повернення грошових коштів у визначений в розписці строк.

Згідно cт. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. визначені родовими атаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ліс кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, на сьогоднішній день загальна сума заборгованості становить 38 708,97 грн., яка складається із: 25 000,00 грн. основного боргу; 12 450,97 грн. - нарахованого індексу інфляції; 1258,00 грн.- 3 % річних.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму основної боргу в розмірі 25 000,00 грн.; 3 % річних у розмірі 1258, 00 грн. за період з 10.01.2015 р. по 13.09.2016 р., та інфляційні втрати у розмірі 12450, 97 грн. за період з січня 2016 р. по 13.09.2016 р.

У судовому засіданні позивач позов підтримав і просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позов визнала.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 01 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 25000 грн. ОСОБА_2 зобов'язалася повернути кошти до 10.01.2016 р., що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно.

Передачу ОСОБА_1 відповідачу грошових коштів посвідчено розпискою останньої.

Відповідач порушила взяті на себе зобов'язання щодо повернення грошових коштів у визначений в розписці строк.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 порушено зобов'язання за договором позики, суд приходить до висновку стягнути з відповідача заборгованість за договором у сумі 25000 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому має сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми.

Прострочка виконання зобов'язання за період з 10.01.2016 р. по 13.09.2016 р. становить 247 днів, тому 3% проценти річних від простроченої суми становлять 507,53 грн. (25000х3:100:365х247), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати за користування чужими коштами.

Сума інфляційних нарахувань за період з 10 січня 2016 року по 13 вересня 2016 року становить 1497,42 грн., які розраховані наступним чином:

За період з 10.01.2016 по 31 січня 2016 р. індекс інфляції складав 100,9 % - інфляційні нарахування становлять 152,42 грн. (25000 грн.х0,9:100:31х21);

За березень 2016 р., квітень 2016 р., травень 2016 р. інфляційні нарахування становлять 1150 грн., які розраховані наступним чином 250000 грн. х 4,6 (1+3,5+0,1):100.

За період з 01.09.2016 по 13 вересня 2016 р. індекс інфляції складав 101,8 % - інфляційні нарахування становлять 195 грн. (25000 грн.х1,8:100:30х13).

Проте, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України), та межі заявлених вимог з відповідача на користь ОСОБА_1. підлягають стягненню інфляційні нарахування за період з 10.01.2016 р. по 13.09.2016 р. у сумі 12450,97 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 10.01.2016 р. по 13.09.2016 р. у сумі 507,53 грн. та інфляційні нарахування за період з 10.01.2016 р. по 13.09.2016 р. у сумі 12450,97 грн., а всього 1295,85 грн.

При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позов. Позов заявлено з ціною 38708,97 грн. та задоволено на суму 37958,50 грн., тобто на 98,06 % (37958,50 х100: 38708,97).

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, понесений ним за оплату судового збору у сумі 540,50 грн. (551,2х98,06:100).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 526, 625, 1046-1049 Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та неустойки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики в розмірі 25000 (двадцять п'ять тисяч грн. 00 коп.), 3 відсотки річних у сумі 507,53 (п'ятсот сім грн. 53 коп.), та інфляційні втрати у сумі 12450,97 (дванадцять тисяч чотириста п'ятдесят грн. 97 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 540,50 грн. сплаченого судового збору.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою, без участі якої проголошено рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Логінова С.М.