АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Дочірнього підприємства «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» про визнання звільнення незаконним, зміни формулювання причин звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12887/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» про визнання звільнення незаконним, зміни формулювання причин звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_3 згідно п.6 ст.36 Кодексу законів про працю України, тобто з підстав, передбачених контрактом.

Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_3 на звільнення згідно п.5 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» шестимісячний заробіток у розмірі 107 513,76 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 вересня 2014 року по 15 листопада 2014 року в розмірі 45 005,76 грн.

Стягнуто з ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» на користь держави судовий збір в розмірі 1525,18 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ДП «Бейкер ТілліТакс Сервісес» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що в період з 22 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці, причин невиходу на роботу не повідомив, жодних вказівок з приводу його відсутності не надав. Відтак, ОСОБА_3 самоусунувся від покладених на нього посадових обов'язків щодо керівництва підприємством, здійснення ним поточного управління, що призвело до його звільнення згідно п.6.5.1 трудового контракту, за п.8 ст. 36 КЗпП України. Вважає, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення п.3 ч.1 ст. 40, ст. 149 КЗпП України, які не поширюються на дані правовідносини. Також зазначає, що ОСОБА_3 не надав суду належних та допустимих доказів того, що через формулювання причини звільнення в трудовій книжці він не може працевлаштуватися, а тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_3 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до трудового контракту від 15 січня 2014 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду директора Дочірнього підприємства «Бейкер Тіллі Такс Сервісес», за яким ОСОБА_3 зобов'язався безпосередньо і через сформований штат працівників виконувати обов'язки директора товариства шляхом здійснення поточного управління товариством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження майна товариства.

Згідно з п. 1.2. контракту визначено, що цей контракт є трудовим договором у розумінні чинного трудового законодавства України (особливою формою трудового договору). На підставі цього контракту виникають трудові відносини між керівником і товариством, які з боку останнього реалізуються вищим органом товариства (т.1, а.с.4-7).

Згідно з п. 7.1. контракту визначено строк його дії з 15 січня 2014 року до 15 листопада 2014 року.

Відповідно до протоколу №58 Загальних зборів учасників ТОВ «Бейкер Тіллі Україна» від 29 серпня 2014 року, прийнято рішення про звільнення з 02 вересня 2014 року директора Дочірнього підприємства «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» ОСОБА_3 у зв'язку із порушенням ним умов трудового контракту від 15 січня 2014 року (т.1, а.с.86-87).

Таке рішення прийнято на підставі доповідних записок та актів про відсутність на роботі позивача, а саме:

доповідної записки від 29 серпня 2014 року, поданої головним бухгалтером за суміщенням ТОВ «Бейкер Тіллі Україна Бухгалтерські Послуги» ОСОБА_8, в якій зазначено, що станом на 29 серпня 2014 року нарахована заробітна плата за серпень 2014 року, але через відсутність розпорядження від ОСОБА_3 здійснити виплату заробітної плати працівникам та сплати всіх необхідних податків з виплати заробітної плати неможливо (т.1, а.с.84);

доповідної записки від 29 серпня 2014 року, поданої головним бухгалтером за суміщенням ТОВ «Бейкер Тіллі Україна Бухгалтерські Послуги» ОСОБА_8, в якій зазначено, що станом на 29 серпня 2014 року перед Дочірнім підприємством «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» виникла прострочена дебіторська заборгованість по договорах: №26/13-ТS від 17 грудня 2013 року, №24/13- ТS від 18 листопада 2013 року, через наявну заборгованість за вищезазначеними договорами виникли податкові зобов'язання перед бюджетом, нараховані податки були сплачені у відповідні періоди, тим самим, підприємство несе фінансові збитки, виникла прострочена кредиторська заборгованість по договорах: №27/13-ТS від 27 грудня 2013 року, №16/14-ТS від 16 квітня 2014 року, №21/14-ТS від 29 квітня 2014 року (т.1, а.с.85);

доповідної записки головного експерта з податків і зборів ОСОБА_9 від 29 серпня 2014 року про відсутність на роботі ОСОБА_3, з якої вбачається, що позивач був відсутній на роботі з 22 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року (т.1, а.с.90).

Відповідно до актів від 26 серпня 2014 року, 27 серпня 2014 року, 28 серпня 2014 року, 29 серпня 2014 року, 01 вересня 2014 року, 02 вересня 2014 року, 03 вересня 2014 року, 04 вересня 2014 року ОСОБА_3 був відсутній на роботі у зазначені дні (т.1, а.с.91-98).

04 вересня 2014 року копію наказу про звільнення №22-К від 02 вересня 2014 року було направлено ОСОБА_3 електронною поштою з проханням з'явитися на підприємство, щоб забрати трудову книжку. З вказаним листом ОСОБА_3 ознайомився, що стверджується листом від 11 вересня 2014 року (т.1, а.с.11,12).

27 жовтня 2014 року позивач ознайомився з наказом та отримав трудову книжку, що підтверджується підписом у Книзі обліку руху трудових книжок та актом №9 від 27 жовтня 2014 року (т.1, а.с.99,100).

24 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес», в якому зазначив, що за весь час роботи на посаді директора ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» до нього не висувалось жодних претензій, не було жодних нарікань на роботу, його жодного разу не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Вважаючи, що його було звільнено незаконно, ОСОБА_3 просив визнати його звільнення за п. 8 ст. 36 КЗпП України незаконним; змінити формулювання причини його звільнення на звільнення згідно п. 5 ст. 41 КЗпП України; стягнути з ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позову ОСОБА_3; визнав незаконним звільнення ОСОБА_3 згідно п.6 ст.36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом; змінив формулювання причин звільнення ОСОБА_3 на звільнення згідно п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України; а також стягнув з ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» на користь позивача шестимісячний заробіток у розмірі 107 513,76 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 вересня 2014 року по 15 листопада 2014 року в розмірі 45 005,76 грн.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» не довело, що позивач систематично не виконував обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Доповідні записки головного бухгалтера за суміщенням ТОВ «Бейкер Тіллі Україна Бухгалтерські Послуги» ОСОБА_8 та головного експерта з податків і зборів ОСОБА_9 від 29 серпня 2014 року та акти про відсутність на роботі з 26 по 29 серпня 2014 року та з 01 по 04 вересня 2014 року не можуть бути належними доказами невиконання ОСОБА_3 своїх посадових обов'язків. Як зазначив позивач, він у ці дні був у відрядженні. Також, ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» від самого позивача не було відібрано жодних пояснень з приводу обставин, викладених у доповідних записках, та не було навіть запрошено на Загальні збори учасників ТОВ «Бейкер Тіллі Україна», де вирішувалось питання про його звільнення з роботи.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають встановленим судом обставинам справи норм та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Як було встановлено, ОСОБА_3 був прийнятий на роботу керівником ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» на підставі контракту від 15 січня 2014 року та був звільнений на підставі п. 6.5.1 цього контракту.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено припинення трудового договору з підстав, передбачених контрактом.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року №12-рп/98 щодо офіційного тлумачення ч. 3 ст. 21 КЗпП України акцентовано увагу на те, що незважаючи на ці (які містить ст.9 КЗпП України) та інші застереження, що містяться у КЗпП та інших актах трудового законодавства України і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це як правило тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.

Таким чином, при укладенні контракту закон надає право сторонам установлювати підвищену відповідальність особи й додаткові підстави для розірвання трудового договору - контракту.

Пунктом 6.5.1 трудового контракту, укладеним із ОСОБА_3 визначено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірвано з ініціативи Зборів Учасників ТОВ «Бейкер Тіллі Україна» до закінчення строку дії у випадку систематичного невиконання керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом.

Згідно з п. 2.1. контракту визначено, що керівник здійснює поточне (оперативне) управління товариством згідно з чинним законодавством виробничо-господарською та фінансово-економічною діяльністю товариства, відповідає за наслідки прийнятих рішень, збереження та ефективне використання майна товариства, а також фінансово-господарські результати його діяльності.

Відповідно до положень п. 2.2. контракту визначено, що посадовими обов'язками керівника, зокрема, є:

вирішення питань поточної діяльності товариства, здійснення юридично значимих дій від імені товариства (пп. 2.2.2. п. 2.2).

забезпечення виконання товариством усіх зобов'язань перед державним та місцевим бюджетами, державними позабюджетними соціальними фондами, постачальниками, замовниками та кредиторами, а також виконання господарських і трудових договорів (контрактів) та бізнес-планів (пп. 2.2.3 п. 2.2);

впровадження заходів із соціального розвитку колективу товариства; проведення робіт щодо зміцнення трудової і виробничої дисципліни, сприяння розвитку творчої ініціативи і трудової активності працівників (пп. 2.2.6 п. 2.2);

забезпечення поєднання економічних і адміністративних методів керівництва, матеріальних і моральних стимулів підвищення ефективності роботи працівників, а також підсилення відповідальності кожного працівника за доручену йому справу та результати роботи всього колективу, забезпечення виплати заробітної плати в установлені строки (пп. 2.2.7 п. 2.2).

Пунктом 5.2. контракту з ОСОБА_3 установлено чотириденний робочий тиждень (32 год. на тиждень).

Як убачається із доповідних записок головного бухгалтера за суміщенням ТОВ «Бейкер Тіллі Україна Бухгалтерські Послуги» ОСОБА_8 та головного експерта з податків і зборів ОСОБА_9 від 29 серпня 2014 року та актів про відсутність на роботі, ОСОБА_3 був відсутній на роботі з 26 по 29 серпня 2014 року та з 01 по 04 вересня 2014 року.

Обставини відсутності на роботі у вказані дні не спростовувалися і позивачем.

При цьому, він зазначив, що з 25 серпня 2014 року по 27 серпня 2014 року, з 01 вересня 2014 року по 04 вересня 2014 року він був у відрядженні в Туреччині, а з 28 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року він був на діловій зустрічі у Москві.

Разом з тим, вказані обставини не підтверджуються належними доказами.

Під час розгляду справи було встановлено, що будь-яким чином вказані відрядження на підприємстві не оформлялися, будь-які накази чи інші розпорядчі документи з цього приводу ним як керівником товариства не видавалися.

Також, ОСОБА_3 не повідомляв про своє відрядження відповідні органи ТОВ «Бейкер Тіллі Україна» та не подавав відповідні звіти.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом №1-п/14-TS від 06 січня 2014 року в.о. директором ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» ОСОБА_9 затверджено та введено в дію з 06 січня 2014 року на підприємстві Інструкцію про службові відрядження.

Відповідно до вказаної інструкції відрядження в ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» здійснюється лише на підставі відповідних наказів.

При цьому, колегія суддів критично ставиться до посилань позивача на те, що він не був ознайомлений із вказаною інструкцією, оскільки в силу займаної ним посади він мав бути обізнаний з усіма внутрішніми організаційно-розпорядчими документами.

Таким чином, належним доказом перебування ОСОБА_3 у відрядженні у вказані дні мав бути відповідний розпорядчий документ із зазначенням місця перебування та часу, а також відповідна звітна документація.

Крім того, ОСОБА_3 будучи відсутнім на роботі з 26 по 29 серпня 2014 року та з 01 по 04 вересня 2014 року не вжив заходів щодо забезпечення поточного (оперативного) управління підприємством відповідно до п. 2.1. контракту, не видав відповідні накази щодо передачі відповідних функцій іншими працівникам.

Відповідно до доповідних записок головного бухгалтера за суміщенням ТОВ «Бейкер Тіллі Україна Бухгалтерські Послуги» ОСОБА_8 та головного експерта з податків і зборів ОСОБА_9 від 29 серпня 2014 року станом на 29 серпня 2014 року була нарахована заробітна плата за серпень 2014 року, але через відсутність розпорядження від ОСОБА_3 здійснити виплату заробітної плати працівникам та сплати всіх необхідних податків з виплати заробітної плати своєчасно виявилося неможливим; крім того, станом на 29 серпня 2014 року у ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» виникла прострочена дебіторська та кредиторська заборгованість по договорам.

При цьому, суд першої інстанції при ухваленні рішення безпідставно послався на невідповідність даних, викладених у вказаних доповідних записках та те, що ключ від електронної системи клієнт-банк був переданий позивачем іншій особі, оскільки з цього приводу відсутній будь-який розпорядчий документ. За умовами контракту саме ОСОБА_3 є особою, яка має забезпечити роботу підприємства та виконання ним зобов'язань, та несе за невиконання вказаних обов'язків відповідальність.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність систематичного невиконання позивачем своїх трудових обов'язків, покладених на нього контрактом..

Також, суд безпідставно послався на те, що у позивача не було відібрано пояснення з приводу обставин, викладених у доповідних записках, та його, позивача, не було запрошено на Загальні збори учасників ТОВ «Бейкер Тіллі Україна».

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Тобто, Пленум Верховного Суду України визнає дисциплінарним стягненням звільнення з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п.1 ст.41 КЗпП, позивача ж звільнено з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а тому вимоги щодо отримання пояснень від працівника на спірні правовідносини не поширюються.

ОСОБА_3 був звільнений згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України з підстав, визначених в контракті (п. 6.5.1), що є додатковою, не передбаченою КЗпП України, відповідно при звільненні позивача був застосований порядок, який встановлений контрактом.

Звільнення ОСОБА_3 було проведено у відповідності з нормами чинного трудового законодавства та положень контракту. У суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення його позовних вимог про визнання звільнення незаконним, зміни формулювання причин звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Дочірнього підприємства «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль