Єдиний унікальний номер 219/6792/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1972/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Папоян В.В.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької об-ласті від 30 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 Юрійо-вича до ОСОБА_3, третя особа Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управлін-ня юстиції у Донецькій області, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, посилаючись на те, що постановою Артемівського міського суду Донецької області від 28 серпня 2003 року вирішено стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утри-мання неповнолітніх дітей Андрія, ІНФОРМАЦІЯ_1, та Ірини, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення повноліття, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 1/2 частки неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Стверджував, що на підс-таві цієї постанови було видано виконавчий лист, який відповідач вперше пред'явила для виконання у 2003 році, а у 2006 році забрала з виконавчої служби за домовленістю. Однак, в травні 2016 року від державного виконавця він дізнався, що у нього є заборгованість зі сплати аліментів, хоча йому нічого не було відомо про виконавче провадження, а щомісяця він добровільно надавав відповідачці по 200 грн. Зазначив, що, оскільки йому не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження повторно, в нього виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 5 406,58 грн., яку він не має можливості сплатити, оскільки сплачує аліменти на утримання іншої дитини, не може знайти роботи через суспільно-політичну ситуацію у регіоні. Просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 5 406,58 грн., нарахованої на підставі виконавчого листа, виданого Артемівським міським судом Донецької області 2 вересня 2003 року.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Бахмут-ський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про звільнення від сплати заборгованості за алі-ментами відмовлено.

При ухвалені рішення суд виходив з того, що позивачем не були доведені ті обста-вини, на підставі яких його може бути звільнено від сплати заборгованості за аліментами. І навіть неповідомлення його про перебування виконавчого листа на виконанні впливає лише на те, чи є вина платника аліментів у їх несвоєчасній сплаті, а за відсутності вини пеня за прострочення сплати аліментів не стягується, проте стягується сама сума заборго-ваності.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що ним було доведе-но його скрутне матеріальне становище, згідно якого він не в змозі у повній мірі виплати-ти заборгованість по аліментам. Крім того ця заборгованість виникла з вини державного виконавця, а саме: державний виконавець, знаючи адресу фактичного проживання пози-вача, надіслав йому постанову про відкриття виконавчого провадження лише за адресою реєстрації. Також суду не було надано доказів, що позивачу взагалі направлялися та були вручені копія постанови про відкриття виконавчого провадження, повістки-виклики та постанова про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Відповідно до копії книги вихідної кореспонденції, не зрозуміло, що саме надсила-лося позивачу лист чи постанова, крім того з наданої копії видно, що книга не прошита та не пронумерована, а оригінал до суду наданий не був.

Позивач також посилається на те, що виклики його до державного виконавця, дато-вані 16.06.2015 року та 08.09.2016 року, начебто були надіслані йому через рік після відк-риття виконавчого провадження. Також державний виконавець, знаючи номер телефону позивача, не повідомив його про відкриття провадження та не здійснював виклики у телефонному режимі.

Суд не надав правову оцінку номеру та даті розрахунку заборгованості, який напра-влялась на адресу позивача у грудні 2016 року. Дата ця ще не настала, номер провадження не співпадав з іншим розрахунком, який є в матеріалах справи.

Отже позивач зазначає, що він добровільно сплачував аліменти у розмірі, який узго-дили сторони, а відповідачка їх приймала та не повідомила його, про повторне відкриття виконавчого провадження. Він у свою чергу сплатити заборгованість по аліментам не мо-же у звязку зі своїм матеріальним становищем, а ця заборгованість утворилася власне з вини державного виконавця.

Представник третьої особи ДВС у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Від відповідачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Належним чином повідомлений позивач (а.с.125) у судове засідання не зявився, що не є перешкодою відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України для розгляду справи у відсутність, які беруть участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи, дос-лідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Артемівського міського суду Донецької області від 28 серпня 2003 року, на підставі якого 2 вересня 2003 року видано виконавчий лист №2-4278/2003 (а.с.70), вирішено стягувати з 21 серпня 2003 року та що-місяця аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частки не-оподатковуваного мінімуму доходів громадян, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки Ірини, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення повноліття (а.с.8).

Вперше стягувач пред'явила виконавчий лист для виконання в орган державної ви-конавчої служби в Артемівському районі Донецької області у 2003 році та за постановою державного виконавця від 25 квітня 2006 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з поверненням виконавчого документа стягувачеві (а.с.16), що не заперечують представ-ник позивача та відповідач.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» визначено строки пред'явлення виконавчих документів для виконання. При цьому, частиною 3 цієї статті передбачено, що рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здо-ров'я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Вдруге, постановою державного виконавця Артемівського міськрайонного управ-ління юстиції ОСОБА_7 від 20 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження № 42165335 з виконання вказаного виконавчого листа (а.с.68). Адресою боржника у пос-танові зазначена адреса, вказана у виконавчому листі, - м. Часів Яр, вул. О.Кошевого, 10/2, куди і була надіслана копія постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.68).

ОСОБА_5 змінила прізвище на «Ковальова» у зв'язку з реєстрацією шлюбу 20 серпня 2011 року (а.с.90), що стало підставою для зміни імені сторони виконавчого прова-дження.

У процесі виконання виконавчого листа виклики боржникові здійснювались за адресою: м. Часів Яр, вул. Міліцейська, 1/45, куди була надіслана постанова про арешт майна боржника та розрахунок заборгованості (а.с.49, 56, 60, 66). В матеріалах виконавчого провадження відсутні рекомендовані повідомлення про вручення або конверти, повернуті адресантові. Представник третьої особи надала суду витяги із журналів реєстрації вихідної кореспонденції, з яких вбачається надсилання боржнику постанови про арешт 13 жовтня 2014 року, викликів 18 червня 2015 року, 8 вересня 2015 року, розрахунку заборгованості 7 червня 2016 року (а.с.82-89).

Державним виконавцем проведено розрахунки заборгованості за виконавчим листом №2-4278 двічі - 8 грудня 2015 року №885/16, у якому, за словами виконавця, зроблена помилка в даті, оскільки вказано 8 грудня 2016 року; та 7 червня 2016 року №885/16. При цьому, боржнику вручено розрахунок заборгованості від 7 червня 2016 року за номером 568/15/16, а розрахунок від 7 червня 2016 року №885/16 міститься в матеріалах виконавчого провадження. Державний виконавець пояснила, що номер у врученому розрахунку вказано невірно через технічну помилку, оскільки на виконанні перебуває два виконавчих листи, де позивач є боржником. При цьому суд звертає увагу на те, що зміст розрахунків заборгованості, не зважаючи на їх номер, є однаковим. Жодна зі сторін не оскаржує та не оспорює правильності їх проведення чи розміру заборгованості.

Так, згідно з розрахунком заборгованості від 7 червня 2016 року №568/15/16 (а.с.19), №885/16 (а.с.50), станом на 1 червня 2016 року за виконавчим листом №2-4278, виданим 2 вересня 2003 року, існує заборгованість в розмірі 5 406,58 грн. Розрахунок здійснено за період з лютого 2014 року (7 днів) до травня 2016 року включно, з врахуванням щомісяч-ної сплати боржником на користь стягувача 200 грн., а також із законодавчо встановлено-го мінімального розміру аліментів на одну дитину, при визначенні розміру аліментів у ча-стці від заробітку (ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України), який не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ч.2 ст.197 Сімейного кодексу України за позовом платника алі-ментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за алі-ментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 Сімейного кодексу України умов - повністю або част-ково звільнити його від сплати заборгованості.

Частиною 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і за-перечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеоза-писів, висновків експертів.

Отже основною підставою звернення до суду позивач вважає неповідомлення його про наявність відповідного виконавчого провадження, порушення державним виконавцем порядку вчинення виконавчого провадження, про що свідчать помилки у документах.

Однак сама по собі та обставина, що ОСОБА_2 не було відомо про знахо-дження на виконанні виконавчого листа про стягнення з нього аліментів, не може безумо-вно свідчити, що ця обставина є істотною в розумінні ч.2 ст.197 СК України.

Судом першої інстанції було зазначено, та з таким твердженням погоджується і ко-легія суддів, що неповідомлення про перебування виконавчого листа на виконанні впли-ває на те, чи є вина платника аліментів у їх несвоєчасній сплаті, а за відсутності вини пеня за прострочення сплати аліментів не стягується. Проте сама заборгованість все одно підлягає стягненню.

Таким чином доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і за-лишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додер-жанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303 - 315 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею закон-ної сили.

Судді: