Провадження № 2-о/235/133/16
Справа № 235/1406/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 квітня 2016 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Величко О.В.

при секретарі Соловйової М.О.

за участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Красноармійська цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Сергіївська сільська рада Красноармійського району Донецької області про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті особи. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 09.02.1999 року померла його бабка ОСОБА_2, яка постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної частки площею 6,6 га, що розташована на території Сергієвської сільської ради Красноармійського району Донецької області. Він є спадкоємцем за законом по представленню, оскільки його батько ОСОБА_3 помер 16.03.1984 року. Проте нотаріус не може видати йому свідоцтво про право на спадщину у зв»язку з відсутністю підтвердження факту родинних відносин між його батьком та спадкодавицею ОСОБА_2 Вважає, що він фактично прийняв спадщину, оскільки з дня смерті бабки заволодів належним їй майном: постільною білизною, двома килимами , телевізором, іншим майном. Просить встановити факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у родинних відносинах як мати і син, встановити факт, що він в шестимісячний строк фактично прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2

В судовому засіданні заявник підтримав заяву, наполягав на її задоволенні.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з»явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути без участі представника.

Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

16.03.1984 року помер батько заявника ОСОБА_3 ( а. с. 5,8).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126,133,135 СК України батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, значиться ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ( а. с. 7).

09.02.1999 року померла бабка заявника ОСОБА_2 ( а. с. 4).

Згідно п. 4.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є : свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили про встановлення факту родинних відносин та інших відносин.

У зв»язку з тим, що заявником не надано нотаріусу вищезазначених документів, підтверджуючих факт родинних відносин між його батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2, він вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.

Факт родинних відносин між ОСОБА_2, та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії 1-НО № 163728, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України ( а. с. 7,8), свідоцтвами про смерть ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с. 4,5). Поясненнями заявника в судовому засіданні.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в звязку із втратою годувальника.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України судовим порядком можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у родинних відносинах як мати і син.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимоги заявника ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин.

Що стосується вирішення питання про встановлення факту прийняття спадщини, то суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним повязана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обовязковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця про- живав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до п. 4.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась 09.02.1999 року, спадкодавиця з 1918 року по день своєї смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 одна, згідно особового рахунку № 796 погосподарської книги № 9 на 1996-2000 роки, заявник, згідно його пояснень в судовому засіданні, на день смерті своєї бабки ОСОБА_2 проживав за іншою адресою.

Заявник, заявляв вимогу про встановлення факту прийняття спадщини, посилається на ст. 549 ЦК України 1963 року. Відповідно до вказаної норми права визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки із пояснень заявника, досліджених матеріалів справи не вбачається доведення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини , яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про встановлення факту прийняття спадщини.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 7, 8, 10, 14, 57-60, 208-209, 212-218, 256, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: Сергіївська сільська рада Красноармійського району Донецької області про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини задовольнити частково.

Встановити факт , що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у родинних відносинах як мати і син.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: