У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Демяносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з будинку, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року Закрите акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк») правонаступникрм якого є - ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 20 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 105 000 доларів США, на умовах сплати 12 % річних та з кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше 20 серпня 2032 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_420 серпня 2007 року укладено договір іпотеки, відповідно до положень якого останній передав банку в іпотеку належний йому житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідач не виконував умови кредитного договору щодо внесення щомісячних платежів, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 83 340,65 доларів США, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

У червні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, обгрунтовуючи його тим, що спірний кредитний договір суперечить нормам законодавства, оскільки укладений не в національній, а в іноземній валюті, права використання якої позивач і відповідач на момент укладення спірного правочину не мав.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня

2013 року, в задоволенні позову ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з будинку за адресою АДРЕСА_1, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано кредитний договір та договір іпотеки від 20 серпня 2007 року, укладеними між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, недійсними.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29 жовтня

2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня

2013 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з будинку задоволено.

В рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 20 серпня 2007 року в розмірі 641 723 грн 01 коп., звернуто стягнення

на предмет іпотеки, квартира яка розташована за адресою

АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_4 з квартири по АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»

4 721 грн 02 коп. судового збору.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням,

ОСОБА_4, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 жовтня

2015 року та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Апеляційний суд вірно зазначив, що у власності ОСОБА_4, окрім квартири АДРЕСА_1, перебуває 1/4 частина квартири АДРЕСА_2, положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширює свою дію на спірні правовідносини.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанцій правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
М.В. Демяносов
І.К. Парінова