Справа №731/301/16-ц
Провадження №2/731/145/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі судді Семенченка О.М.,

з участю секретаря Чичоти В.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 травня 2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого відповідач взяв в позику 6 000 гривень та зобовязувався повернути їх до 23 грудня 2015 року, надавши на підтвердження договору та передачі грошей власноручно складену та засвідчену підписом розписку. Оскільки термін повернення грошей сплинув, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе обовязків, це стало підставою для звернення до суду за захистом його прав.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 6 000 грн. боргу за договором позики, та понесені судові витрати 551,2 грн. судового збору і 550 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав, але повернути борг негайно не має фінансової можливості.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивачем ОСОБА_1 було надано суду оригінал розписки про отримання ОСОБА_2 в позику грошей в сумі 6 000 гривень та зобовязання повернути зазначену суму 23 грудня 2015 року. Відповідач ОСОБА_2 визнав факт отримання в борг зазначеної в розписці суми та зобовязання повернути її до 23 грудня 2015 року.

Таким чином, в порушення договору позики, відповідач у зазначений у розписці термін не виконав взяті на себе зобовязання по поверненню суми позики, а тому вона підлягає стягненню судом.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, слід зазначити наступне.

Судові витрати згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу, які за нормою ст. 84 ЦПК України несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги.

Згідно п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Позивачем на підтвердження понесених витрат, повязаних із наданням правової допомоги, надано суду договір про надання правової допомоги та ведення справи в суді від 24 червня 2016 року і приєднано квитанцію про сплату гонорару адвокату, а також розрахунок витрат робочого часу адвоката, повязаних з наданням правової допомоги. Перевіривши відповідність понесених витрат розміру витрат на правову допомогу граничному розміру компенсації таких витрат, встановленому Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд вважає їх доведеними.

Крім того, при подачі позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 551,2 грн., про що засвідчує квитанція (а.с. 1).

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому судові витрати у розмірі 1101 грн. 20 коп. (551,2 грн. судового збору та 550 грн. витрат на правову допомогу) слід покласти на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 6 000 гривень, 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору та 550 грн. витрат на правову допомогу, а всього 7 101 (сім тисяч сто одну) гривню 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Семенченко