Номер провадження 2/279/1139/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Коваленко В.П.

при секретарі Петрук О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « ВіЕйБібанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ « ВіЕйБіБанк » звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 69606 гривень 93 копійки.

В підтвердження своїх вимог посилається на те, що 27.07.2011 року відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15000 гривень зі сплатою 15% річних за користування кредитом . Оскільки відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів, то виникла заборгованість в сумі 69606 гривень 93 копійки станом на 07 серпня 2015 року.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про слухання справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_1 в засідання не зявився, надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує .

За таких обставин суд вважає за можливе розглядати дану справу на підставі наявних матеріалів, без фіксації технічними засобами.

Судом встановлено , що 27 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2» та фізичною особою резидентом України ОСОБА_3 укладено кредитний договір №В1аЖГА00056437.

За умовами вказаного договору банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит на поточні потреби в розмірі 15000 гривень з кінцевим терміном повернення кредиту 27.07. 2014 року.

Відповідно до п.2.4.2 Договору проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення кредиту відповідно до платежів передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом наведеному у додатку №1 цього договору (а.с.9).

За умовами спеціальної частини договору ( п.3а.с.5) процентна ставка становить 15% річних, а щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту.

За змістом статей 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором ОСОБА_2 або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.2.5.2 договору позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п.6 Спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за сум платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.

ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі і надав ОСОБА_1 кредит у розмірі встановленому договором.

Проте, відповідач свої зобовязання не виконав і станом на 07 серпня 2015 року має заборгованість в сумі 69606,93 гривень, яка складається :

-9046,39 гривень заборгованість за кредитом;

-3098,32 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом;

-5012,65 гривень - прострочена комісія за управління кредитом;

-52459,57 пеня за несвоєчасне погашення кредиту.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

За таких обставин суд приходить до висновку , що право Банку на отримання боргу за кредитним договором від відповідачки є доведеним.

Проте, суд приходить до висновку, що сума пені за несвоєчасне погашення кредиту 52459,57 гривень не співмірна із порушенням зобовязань відповідачем.

Так, відповідно до ст.549 ЦК України, штраф,пеня це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання , тобто ця сума є неустойкою .

Згідно зі ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума , її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Дана стаття надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків та наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в п. 27 розяснив , що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні ; не лише майнові , але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання ).

Відповідач сплатив більшу частину заборгованості за кредитом, на даний час втратив роботу і не має змоги своєчасно погашати кредитні кошти. Кредитні кошти отримував на лікування.

За таких обставин , виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобовязання, санкція у вигляді пені спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобовязань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити її до збагачення . Враховуючи зазначені обставини, вочевидь не співмірність між передбаченою санкцією і порушенням зобовязання, значний розмір пені, керуючись засадами розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що розмір пені необхідно обмежити сумою в 2000 гривень, що є достатньою для забезпечення задоволення інтересів позивача і водночас не порушить баланс між його інтересами та інтересами позичальника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем ОСОБА_1 не виконано грошових зобовязань, передбачених умовами кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, тому вона підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11, 213-215 ЦПК України, ст. ст.526, 1050,1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково .

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства « Всеукраїнський ОСОБА_2» 19147,36( девятнадцять тисяч сто сорок сім )гривень 36 копійок заборгованості за кредитним договором від 27 липня 2011 року .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 1218 ( одна тисяча двісті вісімнадцять ) гривень судового збору .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня його оголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Коваленко В.П.