Справа № 609/962/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Шумський районний суд

Тернопільської області

В складі головуючого суду ОСОБА_1

При секретарі: Кухарчук О.М.

За участі позивача: ОСОБА_2

Представника позивача: ОСОБА_3

Відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шумськ у відкритого судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом примусового виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до Шумського районного суду в якому просила виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_5, ОСОБА_4 із належного їй на праві власності житлового будинку у с.М.Садки Шумського району Тернопільської області по вул.Центральній ( Радянській) 31.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та суду пояснила, що їй на праві власності належить житловий будинок у с. М.Садки Шумського району Тернопільської області по вул. Центральній ( Радянській) 31.

В даному будинку проживає син позивачки разом із своєю дружиною та трьома неповнолітніми дітьми.

Позивачка стверджує, що протягом останніх шести років поведінка сина та невістки різко змінилася, вони почали зловживати алкоголем, словесно ображати та погрожувати фізичною розправою, за що ОСОБА_5 30 вересня 2010 року постановою Шумського районного суду притягався до адміністративної відповідальності.

Позивачка стверджує, що відповідачі грубо порушують правила співжиття, через що вона змушена близько півтора року проживати у своєї сестри та не може користуватися своєю власністю, а тому просила її позов задоволити у повному об»ємі та виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, та суду пояснили, зокрема ОСОБА_5 визнав той факт, що після його одруження між ним та матір»ю почали виникати конфлікти, однак вони не носили системний характер, крім того в непоодиноких випадках ініціатором конфліктів була позивачка. На даний час матір дійсно проживає у своєї сестри в м.Шумськ, однак він не виганяв її з будинку. Відповідач також пояснив, що спірний будинок фактично поділений між його сім»єю та маті»ю, вони користуються 2 кімнатами, а 2 - матір, іншого житла вони не мають. Дані слова підтвердила і дружина ОСОБА_5- ОСОБА_4 На підставі викладеного в позові просили відмовити.

Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши представлені суду та здобуті судом докази встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою позивачки та підтвердила той факт, що протягом півтора року позивачка проживає у неї. Свідок стверджує, що відповідач ОСОБА_5 постійно скандалить, декілька разів бив її та свою матір, однак вона в поліцію чи в лікарню з цього приводу не зверталася. Свідок також пояснила, що відносини в сім»ї погіршилися після одруження відповідача ОСОБА_5

Дані свідчення суд сприймає критично, оскільки останні не підтверджені жодними документальними доказами.

Із довідки про склад сім»ї вбачається, що в с.М.Садки по вул..Центральній 31, Шумського району зареєстровані: позивачка, відповідачі та троє неповнолітніх дітей відповідачів.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно власником будинковолодіння у с.М.Садки по вул. Радянській ( Центральна на даний час ) 31 є позивачка ОСОБА_2, підстава набуття рішення Шумського районного суду від 02.12.2009 року.

Згідно рішення Шумського районного суду від 02.12.2009 року за позивачкою було визнано право власності в порядку спадкування на зазначений житловий будинок після смерті матері.

Згідно даного ж рішення успадкований будинок відносився до соціальної групи - колгоспний двір.

Згідно архівної довідки від 11.11.2009 року по особовому рахунку № 328 проживали ОСОБА_7,ОСОБА_2, ОСОБА_5

Згідно вищезазначеного рішення ОСОБА_2 спадкувала майно після смерті матері ОСОБА_8, а відповідачем по даній справі був ОСОБА_5, який позов визнав, оскільки він відмовився від спадщини.

Однак суду не зрозуміло з яких причин за позивачкою було визнано право власності на будинковолодіння в цілому, оскільки у відповідності до ст.120 ЦК Укоаїнської РСР 1963 року майно колгоспного двору належить на праві спільної сумісної власності всім членам, а відповідач станом на 1991 рік був членом колгоспного двору, як і позивачка, а в судовому засіданні відмовився від спадщини після смерті бабці ОСОБА_7 тобто від 1/3 частини спірного домогосподарства.

По місцю проживання відповідач ОСОБА_5 характеризується позитивно.

Висновком Шумського відділення поліції № 1007 від 08.08.2016 року, проведеного за заявою позивачки встановлено, що ОСОБА_5 дій погроз фізичної розправи відносно матері ОСОБА_2 не здійснював, нецензурними та образливими словами не висловлювався, тілесних ушкоджень не спричиняв.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна, як зазначено у статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Посилання позивачки в своїй позовній заяві на норми ст..ст. 156,157,116 ЖК України як на спосіб захисту своїх прав суд сприймає критично, оскільки останні застосовуються до членів сім»ї власника. Як було встановлено в судовому засіданні сторони по справі не є членами однієї сім»ї виходячи з норм ст.. 3 СК України. А тому, на думку суду вищезазначені норми ЖК не можуть бути застосовані в даному спорі.

В судовому засіданні позивачем всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, не було надано суду доказів, в підтвердження того, що відповідачі систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття, роблячи неможливим для інших проживання в одному будинку. Крім того, як пояснюв відповідач та не заперечувала і позивачка ОСОБА_5 з сім»єю на даний час проживає в спірному будинку, використовує його за призначенням та здійснює проплату за електроенергію та газ, а тому в позові слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.212-214,218 ЦПК України, ст.386,391,60 ЦК України суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом примусового виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення за недоведеністю останнього.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_1