Справа № 569/7502/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2016 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

заяву відповідача ОСОБА_2 про визнання позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Рівненського міського суду від 22 січня 2002 року на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 із частки від заробітку на тверду грошову суму в розмірі 100 грн щомісячно.

Відповідач ОСОБА_2 подала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі і не заперечує проти задоволення позову. Справу просить розглядати у її відсутність.

Суд визнає, що у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову необхідно відмовити.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2002 року у справі № 2-1061/2002р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, яке набрало законної сили 01 лютого 2002 року, з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 18 січня 2002 року і до їх повноліття.

Згідно статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Враховуючи досягнення сином ОСОБА_5 25 квітня 2012 року повноліття та відсутність будь-яких відомостей про звернення відповідача після цього до суду з позовом про визначення розміру аліментів на дочку ОСОБА_4, суд, приймаючи до уваги вимоги частини третьої статті 183 СК України, виходить з того, що на дочку ОСОБА_4 аліменти повинні стягуватися у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку позивача щомісячно. Оскільки позивач, як він сам зазначає, не працює, розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 державним виконавцем обраховується виходячи із розміру середньостатистичної заробітної плати по Рівненському району.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Обставини справи переконують суд у тому, що визнання відповідачем ОСОБА_2 позову, порушує права та інтереси неповнолітньої дочки сторін Анни ІНФОРМАЦІЯ_1 на належне матеріальне забезпечення, оскільки може призвести до суттєвого зменшення розміру коштів на її утримання, які підлягають стягненню з позивача згідно рішення суду.

При цьому суд також враховує, що визначений державним виконавцем розмір аліментів, який є нижчим від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачем не сплачується протягом майже восьми років.

Керуючись ст.ст.174,209,210,218,223,292,293,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суд.

Суддя: Куцоконь Ю.П.