Головуючий суду 1 інстанції - Скочій Г.Д.
Доповідач - Борисов Є.А.
Справа № 428/5734/15-ц
Провадження № 22ц/782/362/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Борисова Є.А.

суддів: Єрмакова Ю.В., Карташова О.Ю.

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» про захист прав споживача

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» (далі - ТОВ «ЛЕО» ) про захист прав споживача, в обґрунтування якого послалася на наступні обставини.

Між нею та відповідачем 28.04.2011 року було укладено договір на користування електричною енергією побутовим споживачем № 0809-005. У грудні 2014 року вона тимчасово виїхала до іншого місця проживання і залишаючи своє помешкання за адресою: АДРЕСА_1, з метою безпеки вимкнула усі електроприлади. В травні 2015 року вона разом з родиною повернулась додому та виявила що до її квартири не здійснюється електропостачання. З метою відновлення електропостачання в квартирі вона звернулась до Сєвєродонецького РЕС ТОВ «ЛЕО», працівник якого повідомив, що лічильник електроенергії, який знаходиться на сходовій клітці під`їзда не працює. Вподальшому співробітники відповідача замінили несправний лічильник на новий, про що було складено акт № 146869 від 29.05.2015 року, а через декілька днів їй було вручено письмове попередження № 498946 від 02.06.2015 року про відключення електроенергії, в якому було запропоновано сплатити заборгованстіь, яка була нарахована за середнім показником за період часу, коли вона була відсутня за місцем проживання і ця заборгованість складала 985 грн.09 коп. Вона, ОСОБА_2 звернулась до відповідача з письмовою претензією, в якій просила здійснити перерахунок, однак в цьому їй було відмовлено у зв`язку з тим, що 13.01.2015 року контролером було знято показники лічильника, які дорівнювали 2899кВт/г і що замінений лічильник зупинився на вказаних показниках приблизно у грудні 2014 року, а тому нарахування заборгованості за період з моменту виходу лічильник з ладу і до моменту його заміни на новий прилад обліку повинно здійснюватись виходячи з середньомісячного споживання.

Не погоджуючись з сумою нарахованої заборгованості по оплаті послуг електропостачання, позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила зобов`язати відповідача зробити перерахунок за спожиту електроенергію за період з 13.01.2015 року по 29.05.2015 року з огляду на те, що в зазначений період часу до її помешкання взагалі не подавалася електроенергія і відповідачем була безпідставно нарахована заборгованість за зазначений період.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 березня 2016 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Суд зобов`язав ТОВ «ЛЕО» здійснити перерахунок за спожиту електроенергію за період часу з 13.01.2015 року по 29.05.2015 року. Стягнуто з ТОВ «ЛЕО» судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

ТОВ «ЛЕО» з рішенням суду не погодилось і в апеляційній скарзі ставило питання про його скасування та ухвалення по справі нового рішення, яким слід відмовити позивачці у задоволенні позову. При цьому посилались на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ТОВ «ЛЕО» скаргу підтримав, позивачка та її представник апеляційну скаргу не визнали, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які брали участь у судовому засіданні апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку стосовно того, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка проживає за адресою АДРЕСА_1 і між нею та ТОВ «ЛЕО» було укладено договір про користування електроенергією побутовим споживачем № 0809-005 від 28.04.2011 року, згідно з яким відповідач взяв на себе зобов'язання постачати ОСОБА_2 електричну енергію у необхідних обсягах, а остання зобов'язалася сплачувати за спожиту електроенергію за обумовленими тарифами та у передбачені договором строки.

Також в судовому засіданні було встановлено, що 29.05.2015 року співробітниками відповідача за місцем проживання позивачки за адресою АДРЕСА_1 було здійснено заміну приладу обліку електроенергії, який знаходився поза межами квартири ОСОБА_2, а саме на сходовій клітці під'їзда багатоквартирного будинку. Заміна приладу обліку була здійснена у зв'язку з зупинкою рахункового механізму і під час заміни приладу будь-яких ознак зовнішнього пошкодження електролічильника або порушення пломб не встановлено. На момент заміни приладу обліку, а саме станом на 29.05.2015 року показники використання електроенергії становили 2899 кВт/г і на момент контрольної перевірки, здійсненої контролером ТОВ «ЛЕО» 13.01.2015 року також були зафіксовані показники електролічильника - 2899кВт/ч

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що за період з 13.01.2015 року по 29.05.2015 року позивачці на підставі п.33 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою КМ України № 1357 від 26.07.1999 року ( далі ПКЕЕН) було здійснено нарахування заборгованості по оплаті електроенергії виходячи з середньомісячного споживання - 730 кВт/ч і визначена заборгованість в сумі 963,34 грн.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та покладаючи на ТОВ «ЛЕО» обов'язок здійснити перерахунок заборгованості по оплаті за електроенергію за період з 13.01.2015 року по 29.05.2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що прилад обліку електроенергії вийшов з ладу в даному випадку не з вини позивачки і ТОВ «ЛЕО» не надало належних доказів на підтвердження тієї обставини що в період часу з 13.01.2015 року по 29.05.2015 року позивачкою здійснювалося фактичне споживання електроенергії без приладу обліку, а тому у відповідача не було підстав для розрахунку оплати за спожиту електроенергію відповідно до положень п.33 ПКЕЕН.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 33 ПКЕЕН у разі користування електричною енергією без приладу обліку з дозволу енергопостачальника розрахунки із споживачем здійснюються відповідно до середньомісячного споживання. Величина середньомісячного споживання електроенергії визначається за попередні 12 місяців, або за фактичний період споживання, якщо він менший 12 місяців.

Із буквального змісту зазначеного пункту Правил випливає, що розрахунок заборгованості за електроенергію виходячи з середньомісячного споживання здійснюється у разі, якщо є офіційна попередня домовленість споживача та енергопостачальника стосовно споживання електроенергії саме без приладу обліку, тобто є волевиявлення споживача на отримання електроенергії без приладу обліку і відповідний дозвіл енергопостачальника на таке споживання.

В даному випадку споживання електроенергії у квартирі позивачки здійснювалося з приладом обліку і будь-якої домовленості між сторонами та відповідного офіційного попереднього дозволу на користування електроенергією без приладу обліку не відбувалось. Враховуючи, що в даному випадку прилад обліку вийшов з ладу не з вини споживача і матеріали справи не містять в собі належних доказів стосовно того, що в період часу з 13.01.2015 року по 29.05.2015 року, тобто з моменту останньої фіксації показників лічильника представниками ЛЕО і до моменту заміни лічильника здійснювалося фактичне споживання електроенергії в квартирі позивачки, а також приймаючи до уваги ту обставину, що матеріали справи не містять в собі належних доказів стосовно того, що після виходу з ладу лічильника подача електроенергії до квартири позивачки відбувалась у звичайному режимі, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що нарахування заборгованості виходячи з середньомісячного споживання є неправомірним і що в даному випадку наявні підстави для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачкою були порушені вимоги п.п. 21 та 42 ПКЕЕН, згідно з якими вона повинна щомісячно знімати показання приладу обліку та невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі цього приладу в даному випадку не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть слугувати підставою для скасування рішення.

Доводи апелянта стосовно того, що суд першої інстанції при вирішенні спору застосовував норми Закону України «Про захист прав споживачів», які не розповсюджуються на виникли між сторонами правовідносини також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції під час розгляду справи правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та законодавчі акти які їх регулюють. Зокрема, вирішуючи справу, суд першої інстанції застосовував норми Закону України «Про електроенергетику», норми Правил користування електричною енергією, Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 березня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання » - відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 березня 2016 року - залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: