АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 673/1315/15-ц
Провадження № 22-ц/792/599/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Гриньова А.М.

з участю : представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 673/1315/15ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деражнянського районного суду від 18 січня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль" до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ПАТ "ОСОБА_4 Аваль", звертаючись до суду з позовом, вказувало, що 6 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 014/035-26/50007 на суму 14000 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних, з кінцевим строком повернення 5 лютого 2022 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 8 лютого 2007 року між ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким поручитель поручився за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Однак позичальник ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував. У зв'язку з цим, станом на 16 вересня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 3808,47 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 83779 грн. 35 коп. та складається з : 47502 грн. 84 коп. - заборгованість за кредитом, 11382 грн. 07 коп. - заборгованість за відсотками, 11364 грн. 47 коп. прострочена заборгованість за відсотками, 24894 грн. 44 коп. пеня. Тому позивач просив суд ухвалити рішення яким стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 3808,47 доларів США, що в еквівалентно 83779 грн. 35 коп., а також понесені судові витрати по 628 грн. 34 коп. з кожного відповідача.

РішеннямДеражнянського районного суду від 18 січня 2016 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" заборгованість за кредитним договором в розмірі 2676,81 доларів США, що еквівалентно 58884 грн. 91 коп. та пеню в розмірі 12101 грн. 72 коп. Стягнуто судові витрати по 535 грн. 84 коп. з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ПАТ _____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 провадження № 22-ц/792/599/16

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 19, 27

"ОСОБА_4 Аваль". В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_5 та ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду в цій частині, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні вимог ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" до ОСОБА_2, посилаючись на не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що вирішуючи спір суд не взяв до уваги, що за договору поруки визначено забезпечення поручителя за кредитним договором від 8 лютого 2007 року, який не стосується договору кредиту, укладеного 6 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_5 Також вказує, що під час розгляду справи суд не взяв до уваги пояснення представника відповідача, що на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та позичальником ОСОБА_5 також був укладений договір іпотеки. На думку апелянта, суд не взяв до уваги умови виконання вказаного договору іпотеки, оскільки вказаним договором передбачено, що у разі невиконання кредитного договору банк повинен був в першу чергу звернути стягнення на предмет іпотеки. Тому вважає звернення до суду з позовом до поручителя невірним способом захисту права позичальника. Вказує, що суд не взяв до уваги неправильність засвідчення копії його паспорта і картки фізичної особи-платника податків. Крім того, вказує, що суд безпідставно не перевірив належність йому підпису на договорі поруки від 8 лютого 2007 року.

Рішення суду позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що 6 лютого 2007 року між відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_7 Аваль» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 014/035-26/50007, за яким банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в сумі 14000 доларів США строком на 15 років. За цим договором ОСОБА_5 взяв на себе зобовязання повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом в повному обсязі до 5 лютого 2022 року згідно графіка погашення кредиту, також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,5 % відсотків річних шляхом внесення щомісячного ануїтентного платежу в розмірі, визначеному графіком погашення кредиту, який є додатком до договору до 15 числа кожного місяця. Позичальник зобовязаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником в повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати, включаючи проценти за кредитом, пеню та штрафи. За прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від простроченої до сплати суми за кожний календарний день прострочення. ( п.п. 1.1-1.5, 2.1,5.1-5.5., 6, 10.1 кредитного договору).

8 лютого 2007 року з метою забезпечення повернення кредитних коштів по вищевказаному кредитному договору між відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_7 Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором № 014/035-26/50007 року між банком і ОСОБА_5 У випадку невиконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору поручитель несе солідарну відповідальність перед банком в тому ж обсязі, що і позичальник. Порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя.

ОСОБА_5 належним чином свої обовязки за кредитним договором не виконував, не в повному обсязі повертав кредит та сплачував відсотки за користування ним, таким чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 16 вересня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору, по тілу кредиту в розмірі 2159,4 долара США, яка є строковою заборгованістю по кредиту, що еквівалентно 47502,84 грн. та прострочена заборгованість по відсоткам за шість місяців до подачі позову в розмірі 517,41 долар США, що еквівалентно 11382,07 грн., а всього 58884, 91 грн., а також пеня в межах строку позовної давності в сумі 12101 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснив, що вказана сума заборгованості є як простроченою так і строковою заборгованістю, яку банк просить стягнути з відповідачів достроково.

Вказані обставини підтверджуються кредитним договором, додатковими договорами до кредитного договору, договором поруки, розрахунком суми заборгованості та іншими матеріалами справи.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 611 вказаного Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частина 1 статті 546 ЦК України визначає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, боржник ОСОБА_5 в повному обсязі не виконав взятих зобов'язань по кредиту, а тому згідно наведених положень закону та умов зазначених договорів боржник і поручитель повинні нести солідарну відповідальність за зобов'язаннями перед ВАТ «ОСОБА_7 Аваль» за вимогами банку про дострокове стягнення всієї суми заборгованості по кредитному договору.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог до відповідачів.

При цьому, суд правомірно у відповідності до вимог цивільного законодавства з врахуванням строків позовної давності визначив розмір пені в сумі 12101 грн. 72 коп. Рішення суду, в тому числі й в частині визначення судом розміру пені, позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалось та з таким розміром пені позивач погодився.

Доводи апеляційної скарги апелянта, що договір поруки не стосується кредитного договору від 6 лютого 2007 року, оскільки поручитель поручався за зобовязання позичальника по кредитному договору від 8 лютого 2007 року слід відхилити.

Як вбачається з договору поруки, поручитель поручився перед банком за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором № 014/035-26/50007 року, укладеним між банком і ОСОБА_5, інших договорів між банком і ОСОБА_5 не укладалось, номер кредитного договору в договорі поруці відповідає саме номеру кредитного договору від 6 лютого 2007 року, укладеного між банком і ОСОБА_5 Таким чином слід прийти до висновку, що посилання в договорі поруки на кредитний договорі від 8 лютого 2007 року є опискою та не впливає на суть правовідносин між сторонами.

При цьому, в судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 пояснив, що поручився перед банком за повернення ОСОБА_5 кредиту банку в сумі 14000 доларів США.

Не може суд прийняти до уваги і твердження апелянта, що між банком і позичальником в забезпечення виконання зобовязань останнього по кредитному договору був укладений договір іпотеки, а при укладенні договору поруки між банком та відповідачами було обумовлено, що при виникненні заборгованості банк з метою погашення цієї заборгованості першочергово зверне стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до вимог чинного законодавства кредитор сам вибирає вид забезпечення виконання зобовязання для погашення заборгованості по зобовязанням та не обмежений у цьому виборі. Крім того, іпотека і порука є окремими видами забезпечення зобовязання, не повязані між собою, а отже наявність забезпечення зобовязання у вигляді іпотеки ніяким чином не позбавляє кредитора права стягнути заборгованість з поручителя.

Також є безпідставними твердження апелянта, що договір поруки містить підпис, що йому не належить.

Так жодних доказів в обґрунтування цього свого твердження апелянт суду не надав, клопотань про призначення судової-почеркознавчої експертизи не заявляв, а для визначення дійсності підпису апелянта на договорі поруки потрібні спеціальні знання та лише висновком експерта можливо встановити зазначені апелянтом обставини.

При цьому, в цій же апеляційній скарзі при обґрунтуванні інших доводів апелянт вказував, що укладав з банком договір поруки на забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5 по кредитному договору, чого не заперечив і в судовому засіданні апеляційного суду.

Не спростовують рішення суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деражнянського районного суду від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко