Провадження № 22-ц/780/5079/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 26 26.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, процентів за користування позикою та трьох процентів річних.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, яким просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошові кошти в сумі 3 351 485,12 грн. з яких: основний борг (сума позики) - 2 200 000, 00 грн., проценти за користування коштами - 758 246,58 грн., 3% річних - 41 408,22 грн. та втрати від інфляції - 351 830,32 грн., а також солідарно стягнути з відповідачів судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 6090 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25 жовтня 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики у простій письмовій формі у вигляді розписки. Згідно розписки, позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 2 200 000,00 грн., які останній зобов'язався повернути до 10.04.2015 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів, 25.10.2014 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, згідно якого остання поручилась за виконання позичальником взятих на себе зобов'язань у повному обсязі. Проте у визначений в розписці строк ОСОБА_2 грошові кошти не повернув. Поручитель також свої зобов'язання не виконує, що є порушенням прав позивача, тому дана обставина змусила його звернутись до суду. Крім того, в зв'язку з порушенням зобов'язання, відповідачі зобов'язані сплатити позивачу проценти, неустойку та інфляційні втрати, відповідно до ст.ст.536,625,1048 ЦК України.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3 351 485грн. 12 коп. з них: основний борг/сума позики - 2 200 000,00 грн., проценти за користування коштами - 758 246грн.58коп., 3% річних - 41 408 грн.22 коп. та втрат від інфляції - 351 830 грн. 32коп. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по 3045 грн. з кожного. В решті позову - відмовлено.

Ухвалою Бориспілського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином перевірено обставин щодо фактичної передачі грошових коштів. Судом також не було враховано, що розписка щодо отримання позики була написана відповідачем під впливом тяжких для нього обставин, пов'язаних із хворобою дочки.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики у простій письмовій формі. За вказаним договором ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2200000,00 грн., а ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_3 суму позики до 10.04.2015 року. Факт отримання суми позики ОСОБА_2 підтверджується його власноруч написаною розпискою від 25.10.2014 року (а.с.7)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, борг у визначеній в розписці строки не повернув, а тому він підлягає стягненню з нього у примусовому порядку.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. ст. 525, 625 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції про підставність позову, колегія суддів враховує, що факт укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору позики на вказаних умовах підтверджується письмовим договором позики (а.с. 7).

Договір позики в передбаченому законом порядку не оспорений.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказував, що грошові кошти, вказані у розписці на суму 2200000 грн. насправді ніколи не передавались. Розписка складена відповідачем під впливом тяжких обставин, пов'язаних із хворобою дочки.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги дані заперечення, оскільки відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Довести суду ці обставини належними доказами з дотриманням вимог цивільно-процесуального законодавства повинен позичальник.

Однак, ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, ні щодо доводів про безгрошовість правочину, ні щодо існування тяжких обставин, які вплинули на підписання договору позики.

З огляду на вказане, установивши, що відповідач уклав договір позики із ОСОБА_3, внаслідок чого відповідач має перед позивачем боргове зобов'язання, безгрошовість якого не довів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, стягнувши солідарно із відповідача, а також поручителя, суму заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: