Справа № 367/2844/15-ц Головуючий у І інстанції Карабаза Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/4745/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 16.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Ігнатченко Н.В., Лащенка В.Д.

за участю секретаря Дрозд Р.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2015 року у справі за поданням відділу Державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції Київської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням та просив тимчасово обмежити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України (без вилучення паспортного документа) до виконання нею зобовязань покладених рішенням суду.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Бучанського МУЮ знаходиться виконавчий лист від 23 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 366 636 грн. 61 коп. 06 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження. З моменту відкриття виконавчого провадження боржник не виконує рішення суду. Державним виконавцем неодноразово здійснювалися виїзди за адресою проживання боржника, однак перевірити майновий стан не вдалося у звязку із відсутністю боржника. Боржнику направлялись повідомлення про проведення виконавчих дій на 22 січня 2015 року, які були отримані боржником. По факту виїзду за адресою проживання ОСОБА_3, останню не вдалося застати вдома, про що складені відповідні акти. 13 лютого 2015 року державним виконавцем направлено постанову про примусовий привід боржника до Ірпінського МВ, яка досі не виконана. Крім того, відомості про нерухоме майно відсутні, з відповіді МРЕВ ДАІ транспортні засоби за боржником не значаться, земельної ділянки на імя ОСОБА_3 на території Київської області не виявлені, рахунків у банківських установах не виявлено.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2015 року у задоволенні подання державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції Київської області відмовлено.

В апеляційній скарзі стягувач ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою подання задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги стягувач зазначає, що з моменту відкриття виконавчого провадження ОСОБА_3 борг не сплатила, до відділу ДВС не зявляється, за місцем проживання божника застати неможливо. ОСОБА_3 відомо про рішення суду про стягнення боргу. Після ухвалення рішення суду боржник відчужила належне їй майно своїй матері, що свідчить про вчинення нею дій по приховуванню майна для задоволення вимог стягувача.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в провадженні відділу державної виконавчої служби Бучанського МУЮ, знаходиться виконавчий лист № 367/8713/13-ц виданий 23 липня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу 366 636 грн. 61 коп.

06 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження № ВП 44262745.

В ході здійснення виконавчого провадження направлено запити до обліково-реєстраційних установ про наявність зареєстрованого за боржником майна, до ДПС України - про джерела отримання доходів, до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи.

Згідно отриманих відповідей рухомого та нерухомого майна, належного боржникові, а також джерел доходів не виявлено.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що боржник має можливість та намір виїхати за межі України та факту ухилення від виконання зобовязань, що він дійсно свідомо не виконував належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють невиконані зобов'язання або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п.п. 12.1.1 - 12.1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, подання повинно містити, зокрема, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань. Крім того, до подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження та копії інших документів (за потреби); відомості про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника.

Вказаний нормативно-правовий акт передбачає, що подання державного виконавця повинно містити, зокрема, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав належних доказів того, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання судового рішення. Так, належні докази того, що боржнику було відомо про виклик її до відділу ДВС з приводу сплати боргу у матеріалах справи відсутні.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відділом державної виконавчої служби не надано суду доказів ухилення боржника від сплати боргу на підставі рішення суду. Таким чином, звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є передчасним та безпідставним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що боржнику відомо про рішення суду, однак вона його не виконує. Проте, вказана обставина не може бути прийнята до уваги, оскільки державний виконавець має довести факт ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги в частині відчуження боржником свого майна з метою не виконання судового рішення колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження зазначеного факту.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

ОСОБА_4