У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного навчального закладу «Донецький національний університет» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Державного навчального закладу «Донецький національний університет» (далі - ДНЗ «ДонНТУ») про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що він працював у відповідача з посадовим окладом 2 914 грн на місяць, 14 жовтня 2014 року звільнений за власним бажанням. Відповідач не виплатив йому заробітну плату за вересень та частину жовтня 2014 року, а також компенсацію за невикористану відпустку за 17 днів. У видачі довідки про суму заборгованості із заробітної плати відповідач йому відмовив. На час звільнення його посадовий оклад становив 2 914 грн, надбавки за науковий ступінь становила 0,15 посадового окладу, за наукове знання - 0,25 посадового окладу, за педагогічний стаж - 0,2 посадового окладу. Вважає, що заборгованість із заробітної плати за вересень та частину жовтня 2014 року становить 6 768 грн, компенсація за невикористану відпустку за 17 днів - 2 598 грн 72 коп., а всього 9 366 грн. З урахуванням того, що сума заборгованості не виплачена йому до теперішнього часу, станом на 14 червня 2015 року він має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі ст. 117 КЗпП України у сумі 37 299 грн. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України,працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заборгованості із заробітної плати, а для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка була здійснена 13 березня 2015 року, позивачем пропущено строк для звернення за захистом порушеного права.

Установлено, що ОСОБА_3 працював у ДНЗ «ДонНТУ» асистентом кафедри фізики, доцентом кафедри фізики з 01 грудня 1999 року по 14 жовтня 2014 року, звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 03 жовтня 2014 року № 1129 до завершення збройного конфлікту та території м. Донецьк Донецький національний технічний університет проводить свою освітню діяльність (згідно з наявною ліцензією та освітню діяльність згідно з сертифікатами про акредитацію) на базі Красноармійського індустріального технічного університету за адресою: пл. Шибанкова, 2, м. Красноармійськ.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 указував на те, що при звільненні з ним не було проведено розрахунку, а саме: не виплачена заробітна плата за вересень 2014 року - 4 662,4 грн, за жовтень 2014 року - 2 105,6 грн компенсація за 17 днів невикористаної відпустки в розмірі 2 598,72 грн.

Згідно з довідкою ДНЗ «ДонНТУ» від 02 квітня 2015 року № 1-2/515 у відповідача перед позивачем існувала заборгованість із заробітної плати за серпень 2014 року в розмірі 495,34 грн, яка була виплачена відповідно до платіжного доручення від 13 березня 2015 року № 148. Перевірити наявність іншої заборгованості неможливо через відсутність відповідних документів (а. с. 20).

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження доводів позивача про існування у відповідача перед ним заборгованості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком судів по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак