Справа № 450/1709/15 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/2651/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Берези В.І. і Крайник Н.П.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника відповідача ОСОБА_3, представників позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про повернення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики, що становить в розмірі 38000 дол. США та 19977 грн. 73 коп. - 3% річних від простроченої суми.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ОСОБА_6. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно встановлених обставинах справи. Звертає увагу, що суд безпідставно прийнявши уточнені позовні вимоги позивача 26.01.2016 року, 16.02.2016 року та стягнув борг в іноземній валюті. Стверджує, що розписка не підтверджує договір позики та не визначає його умов. Також стверджує, що коштів в розмірі 38000 дол. США від позивача він не отримував. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_7 та ОСОБА_8 23.03.2015 року був укладений в усній формі договір позики. На підтвердження даного договору 23.03.2015 року ОСОБА_8 видав розписку згідно з якою він отримав від ОСОБА_7 38000 ( тридцять вісім тисяч) доларів США.

Як вбачається з заперечення ОСОБА_8 від 11.01.2016 року на позовну заяву, останній зазначає, що не отримував у ОСОБА_7 позики ні в сумі 38000 доларів США, ні в сумі 4700 доларів США, однак зазначає, що неодноразово отримував від ОСОБА_7 кошти для ведення їхнього спільного бізнесу, в зв"язку з чим як директор ТзОВ "Геліус" писав розписки для підтвердження вкладів в спільний бізнес. Одночасно, в даному запереченні ОСОБА_8 стверджує, що за період з 1999 року по грудень 2014 року він позичив ОСОБА_7 суму еквівалентну 211000 доларів США, в зв"язку з чим заявлену ОСОБА_7 позику вважає такою, що ним погашена в повному обсязі.

Задовольняючи позову, суд виходив з тих підстав, що відповідач у добровільному порядку погасити борг, що виник перед позивачем, відмовляється, в зв"язку з чим, така сума боргу згідно розписки з врахування 3% річних від простроченої суми боргу підлягає стягненню з боржника на користь позичальника за рішенню суду.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Згідно Правової позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Згідно Правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Оскільки в ОСОБА_7 наявний борговий документи - розписка ОСОБА_8 про отримання від нього коштів, такий вправі вимагати від останнього повернення основного боргу.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов"язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченої суми, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Згідно ч.3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

В даному випадку, грошовим еквівалентом згідно розписки являється долар США.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з відповідача підлягає стягненню борг у сумі 38000 доларів США.

Крім того, відповідно до положень ст. 625 ЦК України обґрунтовано стягнув 3% річних від простроченої суми, що складає відповідно: 19977,73 грн. за 258 днів простроченої суми неповернення боргу.

Також, на підставі норм ст. 88 ЦПК України судом вірно стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу з врахуванням кількості разів участі в судових засіданнях його представника.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: В.І. Береза

Н.П. Крайник