У х в а л а

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Карпенко С.О.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», банк), в ході розгляду якого змінив підстави позову та просив визнати припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 24 вересня 2008 року.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 77.1/АК-01718.08.2, на забезпечення виконання зобов'язань за яким між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 24 вересня 2008 року № 77.1/АК-01718.08.2- 3/П.

Позивач вказав, що заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2014 року, позов ПАТ «Родовід Банк» про солідарне стягнення заборгованості з поручителя та позичальника було задоволено частково, та під час розгляду цієї справи йому стало відомо про те, що додатковою угодою від 01 листопада 2008 року, укладеною між банком і позичальником, було підвищено процентну ставку за кредитом до 9,7% річних.

Посилаючись на те, що він не надавав згоди щодо збільшення обсягу своєї відповідальності, яке виразилось у підвищенні процентної ставки, не укладав жодних угод, а тому вважав, що у порядку ч. 1 ст. 559 ЦК України порука за договором поруки припинилась, що виключає його відповідальність перед банком за порушення позичальником кредитного договору, у зв'язку із чим просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 задоволено, рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 24 вересня 2008 року № 77.1/АК-01718.08.2-3/П, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Родовід банк» та ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при ухваленні заочного рішення від 16 травня 2014 року про солідарне стягнення з позичальника та поручителя кредитної заборгованості та його перегляді в апеляційному та касаційному судах, з'ясовано обставини у спірних правовідносинах, у тому числі і щодо чинності договору поруки та правових наслідків його застосування, у зв'язку із чим дійшов висновку про відсутність підстав для визнання припиненою поруку ОСОБА_3

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що обставини щодо припинення поруки за договором, укладеним з ОСОБА_3, судами не встановлювалися, а наявність судового рішення про стягнення з нього солідарно з позичальником боргу за кредитним договором не позбавляє його права звернення до суду з іншими позовними вимогами, а тому враховуючи підвищення процентної ставки за кредитом у листопаді 2008 року без погодження з поручителем, дійшов висновку про припинення поруки ОСОБА_3

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 вересня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 22 721,65 доларів США зі сплатою за користування кредитом 7,70 % річних, з остаточним терміном повернення 24 вересня 2015 року.

24 вересня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно з п. 1.1 якого останній взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником (а. с. 13-14).

Відповідно до п. 5.5 договору поруки зміни цього договору відбуваються у порядку укладення додаткових угод.

01 листопада 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 24 вересня 2008 року, відповідно до якої було підвищено ставку за користування кредитними коштами з 7,70 % до 9,7 % річних (а. с. 46).

Судами установлено, що у зв'язку із внесенням змін до кредитного договору, а саме підвищення процентної ставки, додаткова угода до договору поруки з поручителем не укладалась, відомості про його інформованість про таке підвищення та згоду відповідати солідарно з позичальником за виконання останнім зобов'язань у новому, збільшеному обсязі в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст. 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що внесення змін додатковою угодою до кредитного договорущодо збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

За таких обставин, установивши, що додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, встановлено збільшений розмір процентної ставки, тобто змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та що останній не надавав згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов'язання, оскільки пункт 1.1 договору поруки не конкретизував, на які саме зміни кредитного договору погодився поручитель, і у договорі поруки не передбачено можливості зміни розміру процентів за основним зобов'язанням без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, апеляційний суд правильно застосував норми ч. 1 ст. 559 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявністьправових підстав для визнання поруки припиненою.

Вказаної правової позиції дотримується також і Верховний Суд України у своїй постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1161цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що доводи ОСОБА_3 стосовно припинення дії поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не досліджувалися при розгляді справи за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості з позичальника та поручителя, оскільки справа була розглянута за його відсутності з ухваленням заочного рішення і ці доводи не були предметом дослідження судів апеляційної та касаційної інстанцій при перегляді вказаного заочного рішення суду першої інстанції та обставини щодо припинення поруки за договором, укладеним з ОСОБА_3, судами не встановлювались, а тому він не позбавлений права звернення до суду за захистом права, яке не визнається відповідачем, і наявність судового рішення про стягнення з нього солідарно з позичальником боргу за кредитним договором, яке набрало законної сили, не позбавляє його права на звернення до суду з іншими позовними вимогами.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

С.О.Карпенко

Л.М. Мазур

Т.О. Писана