Справа № 189/866/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.08.2016 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", ОСОБА_2 про стягнення пені, інфляційних втрат, 3% річних за несвоєчасну сплату страхового відшкодування та судового збору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", ОСОБА_2 про стягнення пені, інфляційних втрат, 3% річних та судового збору, який був уточнений в ході судового засідання. В обґрунтування позовних вимог він зіслався на те, що 01 листопада 2013 року приблизно о 09:40 год. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «М-2141» реєстраційний номер 55643АЕ по вул. Р. Люксембург в смт. Покровське, Покровського району Дніпропетровської області не надав дорогу транспортному засобу «Рено Сандеро», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, який наближався праворуч, внаслідок чого сталося зіткнення вказаних транспортних засобів. Під час ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні ушкодження. 20.11.2013 року Постановою Покровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вказаної ДТП, останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу. Цивільна правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ОСОБА_3 «УТСК» на підставі Полісу №АС/4434170 терміном дії з 07.08.2013 року по 06.08.2014 року. Внаслідок зіткнення автомобіль «Рено Сандеро», р/н НОМЕР_1, був пошкоджений, чим позивачу, як власнику автомобіля, було завдано збиток в розмірі 78 8893,60 грн., що підтверджується висновком експерта від 13.11.2013 року, вартість якого склала 500,00 грн. Так, 13.11.2013 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_3 «УТСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак ніякої інформації про причини затримки страхового відшкодування, не одержала. Відповідно до рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28.04.2014 року було стягнуто з ОСОБА_3 "УТСК" на користь ОСОБА_1: 49500 грн. - страхового відшкодування; 500 грн. - витрат на проведення авто товарознавчого дослідження; 50,44 грн. - поштових витрат; а всього - 50050,44 грн. Також, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1: 16249,33 грн. - частину вартості відновлювального ремонту автомобіля; 9144,27 грн. - збитки у вигляді втрати товарної вартості автомобіля; 2000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди; а всього - 27393,60 грн. Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 "УТСК" на користь ОСОБА_1 500,52 грн. - судового збору та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 273,91 грн. - судового збору. Рішення суду набрало законної сили і на підставі страхового акту №1968-13 від 06.01.2015 року ОСОБА_3 "УТСК" повністю виплатив позивачу страхове відшкодування та судові витрати станом на 08.01.2015 року. Незважаючи на те, що строк у 90 днів для виплати страхового з дня подачі заяви минув 12 лютого 2014 року, ОСОБА_3 "УТСК" виплатив страхове відшкодування тільки 08.01.2015 року та не виплатив страхове відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту транспортного засобу та інших витрат, які понесла позивач для відновлення свого порушеного права. ОСОБА_3 "УТСК" виплатив страхове відшкодування 08.01.2015 року, а не 12.02.2014 року, прострочивши виплату на 329 днів. Таким чином, заборгованість ОСОБА_3 "УТСК" за несвоєчасне виконання умов договору в період з 12.01.2014 року по 07.01.2015 року становить пеня (подвійна облікова ставка НБУ) у розмірі 9 757,77 грн.; втрати від інфляції 12 322,59 грн.; 3% річних 1 357,53 грн., а всього 23 437,89 грн. Крім того, цивільна відповідальність за спричинену шкоду майну позивача виникла у ОСОБА_2 у останній день виплати страхового відшкодування, тобто 12.02.2014 року. Відповідно до ст.1194 ЦК України у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, з ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме матеріальний збиток, в результаті пошкодження автомобіля позивача, який повинен був відшкодувати відповідач складає 25393,60 грн. Таким чином, ОСОБА_2 за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в період з 12.01.2014 року по 23.03.2015 року повинен відшкодувати позивачу 20 221,15 грн. а саме пеню (подвійна облікова ставка НБУ) у розмірі 6 703,32 грн.; втрати від інфляції 12 672,64 грн.; 3% річних 845,29 грн. В звязку з цим, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 "УТСК" - 23 437,89 грн., а саме - пеню (подвійна облікова ставка НБУ) у розмірі 6 703,32 грн.; втрати від інфляції 12 672,64 грн.; 3% річних 845,29 грн., а з ОСОБА_2 20 221,15 грн., а саме - пеню (подвійна облікова ставка НБУ) у розмірі 6 703,32 грн.; втрати від інфляції 12 672,64 грн.; 3% річних 845,29 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 "Українська транспортна страхова компанія" в судове засідання не зявився,надіславши до суду заперечення, в яких представник визнав позов частково, пояснивши, що дійсно було затримано виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування» страховик у разі прострочення страхової виплати має обовязок виплатити пеню. Однак, щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат ОСОБА_3 «УТСК» заперечує оскільки законом про обовязкове страхування не передбачено виплату вказаних штрафних санкцій. Заявляючи вимоги про нарахування 3 % та інфляційних витрат позивач посилається на ст.625 ЦК України, однак статтею 625 ЦК України передбачені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. При цьому важливим виявляється питання, які зобовязання є грошовими. Представник відповідача зазначив в запереченнях, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користування чужими коштами, що теж є відповідальністю. Отже нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. Таким чином, щодо стягнення штрафних санкцій обґрунтованою вимогою вважає лише нарахування пені.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача позов не визнали повністю та просять в відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. В свою чергу ст.61 ЦПК України зазначає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2013 року приблизно о 09:40 год. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «М-2141» р.н. НОМЕР_2 по вул. Р.Люксембург в смт. Покровське, не надав дорогу транспортному засобу «Рено Сандеро», р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, який наближався праворуч, внаслідок чого сталося зіткнення вказаних транспортних засобів. Під час ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Цивільна правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ОСОБА_3 «УТСК» на підставі Полісу №АС/4434170 терміном дії з 07.08.2013 року по 06.08.2014 року. 20.11.2013 року Постановою Покровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вказаної ДТП, останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу.

Так, 13.11.2013 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_3 «УТСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак, страхове відшкодування ОСОБА_3 «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» не виплатила, внаслідок чого ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом на захист своїх прав.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28.04.2014 року було стягнуто з ОСОБА_3 "УТСК" на користь ОСОБА_1: 49500 грн. - страхового відшкодування; 500 грн. - витрат на проведення автотоварознавчого дослідження; 50,44 грн. - поштових витрат; а всього - 50050,44 грн. Також, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1: 16249,33 грн. - частину вартості відновлювального ремонту автомобіля; 9144,27 грн. - збитки у вигляді втрати товарної вартості автомобіля; 2000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди; а всього - 27393,60 грн. Крім того, стягнуто з ПАТ "УТСК" на користь ОСОБА_1 500,52 грн. - судового збору та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 273,91 грн. - судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2014 року залишено без змін.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2014 року було виконано ОСОБА_3 «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» 08 січня 2015 року, шляхом сплати на користь позивача стягнутих судовим рішенням коштів.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2014 року не було виконано ОСОБА_2Г станом на час звернення до суду, а саме 23.03.2015 року, було виконано лише 30 вересня 2015 року, шляхом сплати на користь позивача стягнутих судовим рішенням коштів, що не заперечували сторони по справі.

Статтею 625 ЦПК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Отже, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, право відношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, право відношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Тобто, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з право відношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Саме до останнього виду грошових зобов'язань належить укладений сторонами договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору - страхова сума.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до висновку Верховного Суду України викладеного в аналізі судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування від 30 червня 2011 року зазначено, що правильними є висновки судів про необхідність застосування ст. 625 ЦК щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання у спорах, які виникають з договорів страхування. Оскільки зобов'язання страховиків у разі страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Аналогічна правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України( Постанова ВСУ від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12).

Також дана правова позиція викладена в пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищено небезпеки», де зазначено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом(ст.526, ч.2 ст. 625 ЦК).

Так, ОСОБА_3 «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» сплатила страхове відшкодування 08 січня 2015 року, а тому позивачем цілком обґрунтовано було нараховано прострочені пеню у розмірі 9757,77 грн., інфляційні втрати у розмірі 12322,59 грн. та 3% річних у розмірі 1357,53 грн. в період з 12 січня 2014 року по 07 січня 2015 року.

Цивільна відповідальність за спричинену шкоду майну позивача у ОСОБА_2 виникла у останній день строку виплати страхового відшкодування, тобто 12.01.2014 року, яка не була відшкодована на день подачі позову до суду. Таким чином з ОСОБА_2 за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в період з 12.01.2014 року по 23.03.2015 року позивачем обґрунтовано нараховано прострочені пеню у розмірі 6703,22 грн., інфляційні втрати у розмірі 12672,64 грн. та 3% річних у розмірі 845,29 грн.

За таких обставин, з'ясувавши в повному обсязі обставини справи, перевіривши розрахунки, які додані до матеріалів справи суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», ОСОБА_2 про стягнення пені та інфляційних втрат підлягають задоволенню.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України з позивачки ОСОБА_1 необхідно стягнути в прибуток держави суму недоплаченого судового збору в розмірі 18,83 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212,214,215,218,224,228 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", ОСОБА_2 про стягнення пені, інфляційних втрат, 3% річних за несвоєчасну сплату страхового відшкодування та судового збору - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь ОСОБА_1 пеню (подвійна облікова ставка НБУ) у розмірі 9 757,77 грн.; втрати від інфляції 12 322,59 грн.; 3% річних 1 357,53 грн., а всього 23 437,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню (подвійна облікова ставка НБУ) у розмірі 6 703,32 грн.; втрати від інфляції 12 672,64 грн.; 3% річних 845,29 грн., а всього 20 221,15 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 253,93 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, сплачений судовий збір в розмірі 202,21 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 18,83 грн. суму недоплаченого судового збору за подання позову до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С. Пустовар