Справа № 404/732/16-ц
Номер провадження 2/404/1219/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого-судді Мохонько В.В.,

при секретарі Бокатенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 національного технічного університету про стягнення заборгованості по заробітній платі , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 національного технічного університету, по якому просить стягнути з відповідача на свою користь 1569 грн. 19 коп. - заборгованості по заробітній платі, 1061 грн. 41 коп. компенсації за невикористану відпустку, 5000 грн. моральної шкоди, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.01.2015 року по дату винесення рішення, 566 грн. 40 коп. компенсації втрати частини заробітної плати, пов»язаної з інфляцією, 4 046 грн. 86 коп. індексації заробітної плати, 1 569 грн. 19 коп. вихідної допомоги.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з квітня 2012 року працювала на посаді медичної сестри ЛФК у відокремленому підрозділі «Санаторій-профілакторій» ОСОБА_2 національно технічного університету.

Відповідно до наказу ректора ОСОБА_2 національного технічного університету від 30.01.2015 року № 4-01 ВП «Санаторій-профілакторій» КНТУ» ліквідовано 30.01.2015 року.

При цьому відповідачем не виплачено їй заробітну плату за січень 2015 року в сумі 1569 грн. 19 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1061 грн. 41 коп.

Вважає, що через затримку розрахунку відповідач повинен виплатити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 30.01.2015 р. по дату ухвалення рішення.

Також просить стягнути на свою користь компенсацію втрати частини заробітної плати, пов»язаної з інфляцією в розмірі 566 грн. 40 коп., індексацію заробітної плати в розмірі 4 046 грн. 86 коп., 5000 грн. моральної шкоди та 1 569 грн. 19 коп. вихідної допомоги.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково, а саме в частині заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 працювала на посаді медичної сестри у відокремленому підрозділі «Санаторій-профілакторій» КНТУ /а.с. 12/.

Згідно з наказом № 4-01 від 30.01.2015 р. звільнена з займаної посади з 30.01.2015 р. відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України /а.с. 14/.

Згідно довідки № 5 від 30.01.2015 р. невиплачена заробітна плата позивача за січень 2015 року становить 1 569 грн. 19 коп. та компенсація за невикористану відпустку 1 061 грн. 41 коп. /а.с. 13/.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

На даний час відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій» КНТУ ліквідовано.

31.12.2013 року був укладений договір між відокремленим підрозділом «Санаторій-профілакторій» КНТУ, ОСОБА_2 національним технічним університетом та виконавчою дирекцією ОСОБА_2 обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів фонду.

28.12.2014 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01.01.2015 року. Цим законом з 01.01.2015 року часткове фінансування санаторії-профілакторіїв за рахунок коштів фонду не передбачено.

На 2015 рік між відокремленим підрозділом «Санаторій-профілакторій» КНТУ, ОСОБА_2 національним технічним університетом та виконавчою дирекцією ОСОБА_2 обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів фонду не укладався, тому і зобов'язань у виконавчої дирекції ОСОБА_2 обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, та позивачем, як працівником, немає.

Фонд не є власником санаторіїв-профілакторіїв, а лише здійснював часткове фінансування їх у межах асигнувань, що визначалися щорічно при затвердженні бюджету фонду на наступний рік.

Відповідно до Положення про відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій» КНТУ власником санаторію-профілакторію є ОСОБА_2 національний технічний університет.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Із довідки наданої позивачем вбачається, що компенсація за невикористану відпустку становить 1 061 грн. 41 коп.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то вказані вимоги суд визнає недоведеними та безпідставними.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Приймаючи до уваги порядок та джерела фінансування витрат на оплату праці працівників санаторію-профілакторію, а також обставини припинення такого фінансування та обставини звільнення позивача, суд не вбачає вини відповідача ОСОБА_2 національного технічного університету, як власника санаторію-профілакторію, у невиплаті належних позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що виключає відповідальність КНТУ за затримку розрахунку при звільненні позивача.

Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» №2050-111 від 19.10.2000 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.

Згідно з положеннями пунктів 2, 3, 4 Постанови КМ України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 р. №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Суд, відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, оскільки сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов'язкових платежів. Із довідки № 5 від 30.01.2015 р., наданої позивачем про наявну заборгованість, неможливо визначити розмір відрахувань із заробітної плати. А відтак суд позбавлений можливості навести власний розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Крім того, вина КНТУ у порушенні строків виплати заробітної плати матеріалами справи не доведена.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року, № 1078).

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації є місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів населення. Грошові доходи, одержані за цей місяць, не індексуються, якщо сума підвищення доходу перевищує суму індексації, яка повинна нараховуватись у місяці підвищення.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

З наведеного вбачається, що індексація є невід»ємною частиною при нарахуванні заробітної плати. Оскільки судом задоволена вимога про стягнення на користь позивача заробітної плати за січень 2015 року, питання індексації заробітної плати повинно вирішуватись автоматично при її нарахуванні.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

За вказаного позовна вимога про стягнення вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 1 569 грн. 19 коп. підлягає до задоволення.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За вищевикладеного підстав для стягнення моральної шкоди судом не вбачається за відсутності винної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення, в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 національного технічного університету про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 національного технічного університету на користь ОСОБА_1 1569 грн. 19 коп. - заборгованості по заробітній платі, 1061 грн. 41 коп. компенсації за невикористану відпустку та 1 569 грн. 19 коп. вихідної допомоги.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 національного технічного університету на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення заробітної плати звернути до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського В. В. Мохонько

районного суду

м.Кіровограда