АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2009/2016 р. Головуючий у 1 інстанції - Цокол Л.І.
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до Орендного підприємства -

Українського головного орендного підприємства по інженерних та екологічних

розвідуваннях для будівництва «УКРБУДРОЗВІДУВАННЯ», 3-особа: Комунальне

підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності

на об'єкти нерухомого майна»

про визнання Акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі

від 15 грудня 1993 р. недійсним

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 р. залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до Орендного підприємтва - Українського головного орендного підприємства по інженерних та екологічних розвідуваннях для будівництва «УКРБУДРОЗВІДУВАННЯ», 3-особа : Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання Акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 15 грудня 1993 р. недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і постановити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач є власником 1/2 частини домоволодіння №60/2 з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться у м. Києві по вул. Звіринецькій з 22.08.2013 р., що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу.

Згідно рішення №1434 виконавчого комітету Київської міської ради народних трудящих від 01.11.1955 р. землекористувачам будинку було надано в користування земельну ділянку у розмірі 873 кв.м.

Обгрунтовуючи позов позивач посилався на те, що мав намір подати заяву до Київської міської ради про передачу у власність в межах норм безоплатної передачі земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,873 га. Проте, під час підготовки документів для подачі їх до Київської міської ради про передачу земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку Позивач дізнався про те, що земельна ділянка зменшилася з незрозумілих причин на 73 кв.м., а в суміжних землекористувачів за адресою пров.Ясеневий,4, кв.1 - збільшилась на 73 кв.м згідно з даними у земельному кадастрі.

Також зазначав, що йому стало відомо, що при проведенні інвентаризації земельних ділянок кварталу у 1993 році відповідачем складено акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 15.12.1993 р. з грубими порушеннями закону, невірно складено абрис земельної ділянки, внаслідок чого до земельного кадастру внесені неправдиві відомості, які не підтверджені жодним документом. Тому, просив визнати Акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 15.12.1993 р. недійсним.

Постановлюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись до суду із вказаними вимогами до відповідача позивачем не враховано те, що право власності на 1/2 частину житлового будинку 60/2 по вул.Звіринецькій в м. Києві він набув 22 серпня 2013 р. Акт встановлення існуючих зовнішніх меж був складений 15 грудня 1993 р. за участі попередніх користувачів земельної ділянки та узгоджений з ними.

Крім того, позивачем на підтвердження своїх вимог не було надано достатніх доказів на обгрунтування наведених ним обставин, а також того, що права позивача порушені складеним актом, та впливають на його права володіння будинком, право власності на яке він набув лише 22 серпня 2013 року.

Підстави для визнання правочину недійсним визначені у ст.ст.203, 215 ЦК України.

Так, згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Тому, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для визнання акту недійсним.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 1.10.2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :