Справа № 307/2712/15-ц Провадження № 22-ц/795/1396/2016 Головуючий у I інстанції - Павленко О. В. Доповідач - Мамонова О. Є.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Євстафіїва О.К., Страшного М.М.

із секретарем: Зіньковець О.О.

з участю: позивача ОСОБА_1 та його адвоката ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 та її адвоката Лугового О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, третя особа - орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, та за об'єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком, треті особи - служба у справах дітей Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області, служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, служба у справах дітей Сквирської районної державної адміністрації Київської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області,-

УСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- усунути перешкоди у його спілкуванні з дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та його участі в їх вихованні шляхом зобов'язання ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у цьому;

- визначити спосіб його участі у вихованні дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення днів побачення з ними по місцю його проживання чи за місцем проживання дітей, яке ОСОБА_3 зобов'язана повідомляти щомісяця кожної першої та останньої суботи з 10.00 год. до 19.00 год. неділі у відсутності ОСОБА_3 та її згоди на це побачення;

- на час літніх канікул з 01 липня по 30 липня включно кожного року без згоди ОСОБА_3 та у її відсутності надати дозвіл забирати дітей на відпочинок, залишивши за ним обов'язок повідомляти ОСОБА_3 про місце проведення цього відпочинку.

Позов обгрунтовував тим, що від шлюбу із ОСОБА_3 він має двох спільних дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням суду шлюб між сторонами був розірваний, малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено на проживанні з матір'ю ОСОБА_3 Висновком органу опіки та піклування Тячівської РДА №9 від 23 січня 2013 року ОСОБА_1 надано згоду на зустріч з дітьми та зобов'язано ОСОБА_3 привозити малолітніх дітей у першу та третю неділю місяця з 11.00 год. до 17.00 год. на центральний вокзал м. Києва, але ОСОБА_3 ухиляється від виконання вказаного рішення, чим створює позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми. У березні 2015 року ОСОБА_3 покинула дітей, тому вихованням дітей займався позивач, а у липні 2015 року ОСОБА_3 попри волі дітей забрала їх у позивача та зникла у невідомому напрямку, позбавивши дітей батьківської опіки. 19 серпня 2015 року ОСОБА_1 виявив малолітніх дітей у м. Сквири Київської області за місцем реєстрації матері відповідачки - ОСОБА_7, яка у присутності служби у справах неповнолітніх дітей Сквирської РДА Київської області не надала можливості позивачу побачити дітей.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 про відібрання дітей та встановлення місця їх проживання, в якому просив:

- відібрати дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без позбавлення батьківських прав у матері ОСОБА_3;

- залишити дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на вихованні ОСОБА_1, визначивши їх місце проживання з батьком.

Позов обгрунтований тим, що відповідачка взагалі не займається вихованням дітей, допустила свідоме нехтування обов'язками щодо вихованння дітей та ухиляється від їх виконання, малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для відповідачки є засобом вимагання у позивача грошей. Позивач побоюється за життя дітей та вважає, що ОСОБА_3 не є стабільно урівноваженою та схильна до суїциду, оскільки за час сімейного життя 18.10.2011 спричинила собі ушкодження шляхом медикаментозного отруєння кишечника, що підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 20.10.2011.

Позивач зазначає, що висновком органу опіки та піклування Тячівської РДА №195 від 30 липня 2015 року підтверджено створення ним в АДРЕСА_1 всіх необхідних умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що дає можливість залишити малолітніх дітей на його вихованні та забезпечить повноцінність, належність такого виховання, навчання, що повністю відповідатиме інтересам малолітніх дітей.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2015 року цивільну справу №307/2712/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей передано на розгляд до Ріпкинського районного суду Чернігівської області (а.с.87 т.1).

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2015 року цивільну справу №307/2711/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання дітей та встановлення місця їх проживання передано за підсудністю на розгляд Ріпкинському районному суду Чернігівської області (а.с 261 т.1).

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2016 року об'єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання дітей та встановлення їх місця проживання. Об'єднаній цивільній справі присвоєно єдиний унікальний номер №307/2712/15-ц (а.с.273 т.1).

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, за місцем його проживання; у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при зверненні до суду 121 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання скасувати та відмовити у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на неправомірність рішення через відступ від норм матеріального та процесуального права.

За доводами заявниці районний суд не звернув уваги на принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, згідно якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Заявниця вказує, що вона постійно працює, має самостійний дохід, що підтверджується відповідними довідками, отримала посвідчення батьків багатодітної сім'ї, а її доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - посвідчення дитини з багатодітної сім'ї. ОСОБА_3 зазначає, що не має власного житла, але проживає у будинку рідної сестри, а позивач умисно перекручує факти, посилаючись на те, що створив належні умови для проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1, оскільки його власне житло знаходиться за іншою адресою: АДРЕСА_2.

Заявниця вважає висновок суду про ведення нею кочового способу життя абсурдним, зважаючи на те, що вона разом з дітьми проживає по АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою Великополовецької сільської ради, характеристикою та актом обстеження умов проживання.

ОСОБА_3 наголошує, що районний суд не взяв до уваги ставлення позивача до виконання своїх батьківських обов'язків, який систематично не сплачує аліменти на дітей, оскільки згідно довідки ВДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції ГТУЮ у Івано-Франківській області станом на 01.05.2016 року борг ОСОБА_1 по сплаті аліментів становить 1993 грн.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_3 та її адвоката Лугового О.Є., які просили задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення районного суду, позивача ОСОБА_1 та його адвоката ОСОБА_2, які наполягали на законності рішення районного суду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та визначивши місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має змогу створити більш сприятливі умови для виховання, розвитку та матеріального забезпечення дітей. При цьому, зазначив, що ОСОБА_3 не має самостійного доходу, не вчиняє жодних дій для звернення до соціальних служб для отримання допомоги на дітей, реалізує майно дітей - коштовні прикраси, що свідчить про скрутне матеріальне становище, не має власного житла, постійно змінює реєстрацію місця проживання, по суті веде кочовий спосіб життя, перешкоджає зустрічам позивача з дітьми, що не сприяє нормальному моральному та психологічному розвиткові дітей.

Проте, погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд через невідповідність висновків суду обставинам справи і, як наслідок, порушення норм матеріального права.

По справі встановлено, що з 23 листопада 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8 т.1).

Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11,12 т.1).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 січня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано; малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено на проживанні з матір'ю ОСОБА_3 (а.с.9 т.1).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину (а.с.126 т.1).

У позовній заяві ОСОБА_1 як на підставу відібрання дітей посилався на свідоме нехтування та ухилення відповідачки від обов'язків щодо виховання та утримання дітей, а також на її нестабільну урівноваженість та схильність до суїциду.

Частиною 2 ст.163 СК України визначено, що батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Відповідно до абз.1,2 ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Пунктами 2-5 ч.1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко повадяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експуатації дитини, примушуючи її до жебракування та бродяжництва.

Як роз'яснено у п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 проживає без реєстрації в АДРЕСА_3 разом з малолітніми дітьми: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області №1706 від 09.11.2015 (а.с.69 т.2).

Згідно довідки №27 від 11 листопада 2015 року, виданої ОСОБА_3, діти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебувають на обліку у дитячій консультації Великополовецької амбулаторії загальної практики - сімейної медицини (а.с.239 т.1).

З 01 квітня 2016 року ОСОБА_3 працює у ТОВ «Рекламний текстиль» на посаді швачки, що підтверджується довідкою товариства від 24.05.2016 №120/05 (а.с.71 т. 2).

Згідно довідок Великополовецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа I-III ступенів-дитячий садок» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 навчаються у вказаному закладі (т. 2 а.с. 67).

За інформацією адміністрації Великополовецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа I-III ступенів-дитячий садок» діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 01 вересня 2016 року навчаються у 1 класі, проживають у приватному будинку разом з мамою ОСОБА_3 та бабусею. ОСОБА_3 одна займається вихованням дітей, забезпечила їх усім необхідним приладдям, постійно цікавиться життям дівчаток в колективі. Кожного дня мати приводить дітей до школи. Діти завжди причесані, охайно вдягнені, нагодовані.

Згідно актів обстеження умов проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у житловому будинку АДРЕСА_3 від 06 листопада 2015 року, 16 лютого 2016 року, 06 жовтня 2016 року, 23 листопада 2016 року, складених виконавчим комітетом Великополовецької сільської ради Сквирського району, житлово-побутові умови - задовільні, відповідають умовам всебічного розвитку та навчання малолітніх дітей. У будинку три кімнати, одна з яких дитяча. У дитячій кімнаті створені умови для проживання та підготовки уроків і вільного часу малолітніх дітей, а саме: ліжечка, письмовий стіл, стіл для малювання, стільці, шафа (т. 1 а.с. 77, т. 2 а.с. 66., 180).

Відповідно до характеристик ОСОБА_3, виданих виконавчим комітетом Великополовецької сільської ради 09 листопада 2015 року, 23 листопада 2016 року, ОСОБА_3 з серпня 2015 року проживає без реєстрації по АДРЕСА_3 разом з малолітніми дітьми: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. На утриманні ОСОБА_3 перебуває троє малолітніх дітей, яким вона приділяє належну увагу щодо їхнього виховання та розвитку. За час проживання характеризується позитивно: чемна, доброзичлива, відповідальна, добра господиня, без шкідливих звичок. З сусідами та олдносельцями підтримує дружні стосунки, скарг та заяв на неї не надходило (т. 2 а.с. 72).

17 жовтня 2016 року органом опіки та піклування Великовецької сільської ради Сквирського району Київської області складено висновок про недоцільність відібрання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без позбавлення батьківських прав від матері ОСОБА_3 У цьому висновку зазначено, що ОСОБА_3 добросовісно виконує свої материнські обов'язки, діти у неї доглянуті, охайні, привітні, відвідують навчальний заклад (а.с.164-165 т.2).

Зважаючи на те, що рішенням Коломийського районного суду Івано-Франківської області від 08 січня 2014 року визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після розлучення сторін із матір'ю ОСОБА_3, остання працює, позитивно характеризується за місцем проживання, створила належні житлово-побутові умови проживання дітей без реєстрації в АДРЕСА_3, діти перебувають на обліку у дитячій консультації, а з 01 вересня 2016 року навчаються у I класі Великополовецького навчально виховного комплексу «Загальноосвітня школа I-III ступенів - дитячий садок» та те, що висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Великополовецької сільської ради від 17 жовтня 2016 року визнано за недоцільне відібрання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без позбавлення батьківських прав від матері ОСОБА_3, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави, передбачені ст.ст. 164,170 СК України, для відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав та визначення їх місця проживання з позивачем. Крім того, апеляційним судом не виявлено в ході розгляду справи виняткових обставин, як наголошується у принципі 6 Декларації прав дитини, за яких малолітня ОСОБА_6 та ОСОБА_5, могли б бути розлучені із матір'ю.

Вказуючи на наявність у позивача власного житла та його кращий майновий стан, суд першої інстанції не врахував, що перевага в матеріально-побутовому стані батька сама по собі не є винятковою підставою для розлучення дітей з матір'ю як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України».

Апеляційний суд вважає твердження позивача про корисливі мотиви утримання дітей, яких відповідачка розглядає як засіб вимагання грошей на своє утримання від позивача голослівними, оскільки сплата позивачем, на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2015 року, аліментів ОСОБА_3 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, є його обов'язком як батька в силу ст.180 СК України.

Таким чином, суд першої інстанції помилково задовольнив позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання, в зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, ОСОБА_1 вказував на те, що відповідачка ухиляється від виконання висновку Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області №9 від 23 січня 2013 року, чим чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми та їх вихованні.

Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із ч.ч. 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ч.1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

З матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2013 року Тячівська районна державна адміністрація Закарпатської області надали висновок №9 про згоду на зустрічі батька ОСОБА_1 з малолітніми дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у визначений день: перша та третя неділя місяця (з 11.00 год. до 17.00 год.). Для зустрічей дітей з батьком ОСОБА_3 зобов'язалася привозити малолітніх на центральний вокзал м. Києва (біля центрального вокзалу). Рекомендовано ОСОБА_3 не перешкоджати зустрічам батька з дітьми (а.с.14 т. 1).

15.08.2015 складено висновок о/у СКМСД Тячівського РВ УМВС в Закарпатській області за результатами перевірки заяви ОСОБА_1 про прийняття мір до колишньої дружини ОСОБА_3, яка не дозволяє йому бачитися з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.17 т.1).

10.10.2015 складено висновок ДІМ Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області за результатом перевірки повідомлення ОСОБА_1 про те, що 09.10.2015 колишня дружина ОСОБА_3 не дає змоги бачитись заявникові з їх спільними дітьми за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.251 т.1).

29.08.2016 скадено висновок о/у СКМСД Тячівського РВ УМВС в Закарпатській області за результатом перевірки повідомлення ОСОБА_3 про те, що 28.08.2015 близько 12 год. 20 хв. за місцем проживання колишній чоловік ОСОБА_1 забрав та не повертає спільну малолітню дитину ОСОБА_5 (а.с.248 т.1).

Відтак, апеляційним судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки, відповідачкою чиняться перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 працює (а.с.141 т.1, а.с.149-151 т.2), характеризується позитивно за місцем проживання в АДРЕСА_4 (а.с.24 т.1), до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.25 т.2). Згідно акту обстеження умов проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1, складеного Буштинською сільською радою, умови для проживання у даному будинку та дворогосподарстві задовільні (а.с.182 т.2).

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у його спілкуванні з дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та його участі у їх вихованні шляхом зобов'язання відповідачки ОСОБА_3 не чинити позивачу перешкоди у цьому є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку засідання комісії з питань захисту прав дитини Сквирської райдержадміністрації Київської області від 29.11.2016 вирішено способом участі ОСОБА_1 у вихованні його малолітніх доньок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначити періодичні зустрічі з дітьми. Зустрічі ОСОБА_1 з дітьми можуть відбуватися два рази на місяць у вихідні дні, без ночівлі, за попередньою домовленістю між батьками дитини.

Враховуючі обставини справи, характеристики сторін, вік дітей, свідоме бажання позивача виховувати доньок та спілкуватися з ними, відсутність будь-яких випадків, коли законом обмежене право позивача на спілкування з доньками, а також висновок засідання комісії з питань захисту прав дитини Сквирської райдержадміністрації Київської області від 29.11.2016 апеляційний суд вважає за необхідне визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення днів побачень батька з дітьми за місцем проживання матері два рази на місяць кожної першої та третьої суботи щомісяця з 10.00 год. до 19.00 год., без ночівлі та на час літніх канікул з 01 липня по 30 липня включно кожного року для сумісного відпочинку, залишивши за ОСОБА_1 обов'язок повідомляти ОСОБА_3 про місце проведення цього відпочинку та повертати дітей по закінченню відпочинку за місцем проживання матері, що повністю відповідатиме можливостям дітей в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про їх здоров'я, фізичний та духовний розвиток.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд україни не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, ОСОБА_3 сплатив 243,60 грн. (а.с.1 т.1), а належало сплатити за дві самостійні вимоги немайнового характеру 487,20 грн. ((1218 грн. х 0,2) + (1218 грн. х 0,2)).

Звертаючись до суду з позовом про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком, ОСОБА_3 сплатив 243,60 грн. (а.с.161 т.1), а належало сплатити за дві самостійні вимоги немайнового характеру 487,20 грн. ((1218 грн. х 0,2) + (1218 грн. х 0,2)).

Позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей задоволено частково, а тому недоплачений позивачем судовий збір у сумі 243,60 грн. підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користь держави, а із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору.

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком відмовлено, то недоплачений позивачем судовий збір у сумі 243,60 грн. підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь держави.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_3 сплатила 303,16 грн. судового збору (а.с.60,98 т.2). Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено повністю, то із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 303,16 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 159, 164, 170 СК України, ст.ст. 88, 303, 307, 309 ч. 1 пп. 3, 4, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2016 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком - відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення днів побачень батька з дітьми за місцем проживання матері два рази на місяць кожної першої та третьої суботи щомісяця з 10.00 год. до 19.00 год., без ночівлі та на час літніх канікул з 01 липня по 30 липня включно кожного року для сумісного відпочинку, залишивши за ОСОБА_1 обов'язок повідомляти ОСОБА_3 про місце проведення цього відпочинку та повертати дітей по закінченню відпочинку за місцем проживання матері.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243,60 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 303,16 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: