Єдиний унікальний номер 234/9799/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2201/2016
Головуючий в 1 інстанції: Літовка В.В.
Доповідач: Груіцька Л.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.

суддів: Осипчук О.В., Соломахи Л.І.,

секретар: Чуряєв В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2, на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, та на сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 1200 грн. щомісяця, починаючи з 22 червня 2016 р. та до повноліття сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до 06.01.2017 року. У рішенні також вказано, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною сином ОСОБА_4, ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З вказаним рішенням не погодився відповідач та через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення є незаконним та не ґрунтується на матеріалах справи, а саме апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 має постійний дохід у вигляді пенсій у сумі 2360 грн. щомісяця і стягнення з нього аліментів у сумі 1200 гривень є більшим ніж 50% від його доходу. Вважає, що розмір аліментів у 1/3 частці від доходу відповідача, буде відповідати чинному законодавству.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове , відповідно до якого, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частці від доходу відповідача.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача, ОСОБА_6,апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, відповідно до якого стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від його доходу.

Позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про слухання справи за їх відсутністю, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,про що засвідчив його представник ОСОБА_6, причини неявки у судове засідання не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю відповідача, позивача та його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненнями Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з інтересів дітей, майнового становища відповідача та обґрунтування вимог, щодо розміру аліментів, та вважав можливим , позов задовольнити частково, та стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі 1200 грн. щомісяця, починаючи з 22 червня 2016 р. та до повноліття сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до 06.01.2017 року.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, та на сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.5,6). Діти проживають разом з позивачкою (а.с.7-9). Сторони розлучилися ( а.с.3-4). Як позивачка так і відповідач є інвалідами третьої групи (28,29,31-32.33,35), та отримують пенсію з цих підстав. Відповідач ще отримує пенсію з втрати годувальника( а.с.38), працював та звільнився 19 квітня 2016 року(а.с.22-27).Позивачка працює (а.с.34).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Конвенцією про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 182, 183 СК України, відповідно до яких суд врахував стан здоровя та матеріальне становище дітей, і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів з додержанням норм матеріального права, та максимально можливим урахуванням інтересів дітей, тобто виконав свій обовязок щодо забезпечення спеціального захисту прав дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, які передбачені ст. 27 Конвенції про права дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано матеріальне становище відповідача, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, з наступного.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно.

За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Колегією суддів встановлено, що позов заявлено до відповідача про стягнення аліментів на двох дітей, які досягли: Ярослав 17 років, ОСОБА_7 7 років;

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про бюджет на 2016 рік», зі змінами на час прийняття рішення судом першої інстанції, встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 травня 2016 року становить 1531 гривня, а з 1 грудня 2016 становить 1689 гривень.

Виходячи з вищенаведеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання їх двох синів аліментів у твердій грошовій сумі 1200 грн. щомісяця, починаючи з 22 червня 2016 р. та до повноліття сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до 06.01.2017 року з урахуванням права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів є розумним та справедливим, відповідає інтересам дитини.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що доходи відповідача за вирахуванням всіх сум, будуть меншими ніж встановлений законодавством прожитковий мінімум, а доходи дитини можуть перевищувати встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку є припущенням, оскільки не наведено ніяких конкретних обставин та не надано будь-яких доказів, які б свідчили про зазначене.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства. У рішенні наведені відповідні мотиви, з яких суд його ухвалив. Ці мотиви не суперечать закону та не спростовуються доводами скарги. У звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.О.Груіцька

Судді: Л.І.Соломаха

ОСОБА_8