Справа № 379/581/15-ц Головуючий у І інстанції Бойко М.Г.
Провадження № 22-ц/780/3127/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 13.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. Заявлені вимоги мотивував тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 21 квітня 2008 року укладали кредитний договір, за умовами якого банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 12000 доларів США на термін до 21 квітня 2028 року, а ОСОБА_2 зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, що встановлені кредитним договором. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору; у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не виконував умови кредитного договору, станом на 28 січня 2015 року відповідач має заборгованість в розмірі 48052,41 доларів США. В забезпечення виконання зобовязання за даним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори поруки окремо з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 На підставі вищевикладеного просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 48052,41 доларів США та покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 39732,87 доларів США, що еквівалентно 630163,35 грн., та судові витрати. В решті позову відмовлено.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням Таращанського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати Таращанського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості з пені, та в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, задовольнивши позов в цій частині в повному обсязі, а в іншій частині залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 21 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № К2Р6GA00000025, за умовами якого банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 21 квітня 2008 року по 21 квітня 2028 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 16093,50 доларів США на наступні цілі: 12000 доларів США на споживчі цілі, 240 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 123,50 доларів США страхування майна, 60 доларів США особисте страхування, а також у розмірі 3670 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Періодом сплати вважається період з 15 по 20 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 142,49 доларів США згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. При порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Згідно п. 2.3.3 кредитного договору банк має право при порушенні позичальником зобовязань, передбачених умовами даного договору змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором (а. с. 109 114).

21 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 кожним окремо укладені договори поруки, предметом яких є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором № К2Р6GA00000025, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 21 квітня 2008 року. У випадку невиконання боржником будь-якого зобовязання, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобовязання. Поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги. П. 12 сторони правочину передбачили, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а. с. 116 118).

Станом на 28 січня 2015 року згідно наданого розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 має заборгованість за даним кредитним договором в загальному розмірі 48052,41 долар США, яка складається із 12996,23 долари США заборгованості за кредитом, 11108,55 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 328,64 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 21315,77 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору 15,76 доларів США фіксована частина, 2287,46 доларів США процентна складова.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Таращанського районного суду Київської області від 18 вересня 2013 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Таращанської міської ради про звернення стягнення задоволено позов, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 квітня 2008 року у розмірі 33364,90 доларів США, яка дорівнює 266585,58 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок у м. Тараща, вул. Боженка 61 шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки. Встановлено, що 14 березня 2013 року відповідачу була надіслана письмова вимога про повернення суми кредиту в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 17 червня 2014 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особа служба у справах дітей та сімї Таращанської районної державної адміністрації Київської області про виселення задоволено позов.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи частково позов ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості по кредитному договору, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання договірних зобовязань за кредитним договором, які відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість в зазначеному позивачем розмірі.

Факт наявності та розмір заборгованості відповідачами не спростовані, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення заборгованості за кредитом, за процентами за користування кредитом, по комісії за користування кредитом, пені та штрафу на користь позивача.

Наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

При стягненні заборгованості суд дійшов висновку про зменшення розміру неустойки до розміру несплаченого кредиту.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня є санкцією, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За положеннями указаної норми суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність із розміром основного зобов'язання.

При цьому питання про зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів України.

Таким чином, наведені вище обставини - розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обовязковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені до розміру заборгованості за кредитом 12996,23 долари США, що еквівалентно 206120,21 грн. за курсом НБУ 15,86 грн. за 1 долар США, який застосовується згідно позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що розмір неустойки значно, а саме майже вдвічі, перевищує розмір збитків.

Колегія суддів враховує також, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 17 червня 2014 року відповідачів виселено із будинку № 61 по вул. Боженка, м. Тараща Київської області, на який позивачем звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, що ч. 3 ст. 551 ЦК України може застосовуватися лише у разі стягнення збитків в комплексній дії із ст. 624 ЦК України, не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються колегією суддів.

Разом із тим, задовольняючи частково позов ПАТ КБ «Приват Банк» та стягуючи суму заборгованості лише з боржника, суд першої інстанції виходив із того, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, яке настало з моменту направлення боржнику вимоги про дострокове повернення кредиту, не предявив вимоги до поручителя. Предявивши позов у квітні 2015 року, позивач пропустив визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк предявлення вимог до поручителів.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором у звязку з припиненням договору поруки.

Із даними висновками колегія суддів не може погодитися, виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок

Пунктами 12 договорів поруки від 21 квітня 2008 року передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Отже, договорами поруки встановлено строк її припинення після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Кредитним договором від 21 квітня 2008 року № К2Р6GA00000025 установлено дію цього договору до 21 квітня 2028 року.

Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України.

Аналогічні положення містяться у з п. 2.3.3 кредитного договору, відповідно до якого банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або кредиту разом із розрахованими процентами у разі, зокрема, затримання сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 18 вересня 2013 року встановлено, що 14 березня 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк» направив на адресу ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги.

Отже, з 15 квітня 2013 року, тобто після закінчення терміну, протягом якого не була виконана вимога позивача про дострокове повернення кредиту, у останнього виникло право на звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, днем настання строку виконання основного зобовязання, з якого починається відлік пятирічного строку для предявлення кредитором вимоги до поручителів, буде 15 квітня 2013 року, а припинення поруки відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України 15 квітня 2018 року.

Справа надійшла до суду 08 квітня 2015 року в межах дії поруки відповідачів, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог до поручителів.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині відмови в задоволенні вимог до поручителів не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання. У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи, що договори поруки укладалися банком із кожним із поручителів окремо, кожен із них має окреме зобовязання, а тому є солідарним боржником із позичальником ОСОБА_2, але не між собою, що визначає порядок солідарного стягнення із ОСОБА_2 та кожним із поручителів окремо.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат і стягує із відповідачів із кожного на користь позивача судові витрати 1918,45 грн. за подання позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором, яка складається із 12996,23 долари США заборгованості за кредитом, 11108,55 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 328,64 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 2303,22 доларів США штрафу, а всього 26736,64 долари США, та 206120,21 грн. пені.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_4 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором, яка складається із 12996,23 долари США заборгованості за кредитом, 11108,55 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 328,64 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 2303,22 доларів США штрафу, а всього 26736,64 долари США, та 206120,21 грн. пені.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_5 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором, яка складається із 12996,23 долари США заборгованості за кредитом, 11108,55 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 328,64 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 2303,22 доларів США штрафу, а всього 26736,64 долари США, та 206120,21 грн. пені.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із кожного на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банк «Приват Банк» судові витрати 1918,45 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

ОСОБА_8