АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/502/16 Доповідач - Кузьма Р.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Жолудько Л. Д., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, посилаючись на те, що відповідач відмовляється від надання матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в добровільному порядку, а тому позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 грн. щомісячно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого по АДРЕСА_1, фактично проживає у АДРЕСА_2, фізичної особи -підприємця, реєстраційний номер НОМЕР_1) в користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканки АДРЕСА_3, реєстраційний номер НОМЕР_2) аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчатися, у розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2015 року на час навчання і до досягнення ним 23-х років.

Стягнуто із ОСОБА_1 в доход держави 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позивачці відмовити в позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що вищевказане рішення суду перешкоджає розвитку особистості ОСОБА_4, тому що схиляє його до неробства в очікуванні грошей від батька.

Апелянт також вважає, що дане рішення суду надає ОСОБА_3 зайвий привілей, а саме нічим не зароблену пенсію протягом 5-ти наступних років у сумі 1500 грн., за рахунок відповідача, під прикриттям повнолітнього сина.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просять її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та її представник апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних мотивів.

У відповідності до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує такої допомоги.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки він суперечить діючому законодавству, зроблений на неповно з'ясованих судом обставинах, які мають значення для справи, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для ухвалення нового рішення.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та стосуватися, зокрема, питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом установлено, та підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками повнолітнього ОСОБА_4

ОСОБА_4 на даний час продовжує навчання на денній контрактній формі у Коледжі економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету, що підтверджується довідкою № 367, виданою виконуючим обов'язки директора Коледжу економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету, згідно якої ОСОБА_4 навчається на 4 курсі даного Коледжу за освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст» на платній основі денної форми навчання за спеціальність «Обслуговування комп'ютерних систем та мереж», термін навчання з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 червня 2014 року з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 стягувалися аліменти на сина ОСОБА_4 в розмірі 900 грн. до досягнення ним повноліття.

Як встановлено судом першої інстанції, з моменту досягнення сином повноліття, відповідач припинив виплату аліментів та не надає кошти на утримання сина, незважаючи на те, що в даний час син навчається та є студентом контрактної форми навчання Коледжу економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету.

Позивачка ОСОБА_3 самостійно несе усі витрати на утримання сина.

Як вбачається із будинкової книги ОСОБА_4 зареєстрований та проживає разом із матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3.

Оскільки навчання є платним та стаціонарним, ОСОБА_4 не має стипендії та будь-якого іншого джерела доходу, тому потребує щомісячної матеріальної допомоги батьків до закінчення нею навчання або до досягнення ним 23 років.

Позивачка в повному обсязі надає таку матеріальну допомогу дитині і фактично одноособово несе батьківські обов'язки обох батьків, що не заперечується відповідачем.

Також у суді першої інстанції встановлено та не оспорювалося сторонами, що дохід позивачки становить одну мінімальну заробітну плату.

У відповідача на утриманні є повнолітня дочка ОСОБА_5, якій він оплачує навчання у Тернопільському національному педагогічному університеті.

Згідно податкових декларацій платника єдиного податку-фізичної особи -підприємця загальна сума доходу відповідача ОСОБА_1 за 2013 рік - становить 920 тисяч гривень, а за 2014 рік - 277 тисяч гривень ( а.с.24-27).

Відповідно ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Так, батьки продовжують бути зобов'язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин:

1) дочка або син є непрацездатними;

2) непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги;

3) наявність у батьків можливості надати таку допомогу.

Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину має той з батьків з ким вона проживає. За змістом зазначених статей ОСОБА_3 мала право звернутися з позовом. Однак, такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітнього сина ОСОБА_4 , який повинен бути позивачем у зазначеній справі, а з огляду на те, що останній є дієздатним, аліменти мали бути стягнуті на нього, а не в користь інших осіб, і навіть тоді, коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в його інтересах.

Право на звернення до суду з позовом не наділяє таку особу правом матеріально-правової вимоги до відповідача у своїх інтересах, в тому числі і щодо стягнення аліментів на свою користь.

Ці положення закону при вирішенні спору не враховані, аліменти стягнуті на користь матері повнолітнього, ОСОБА_4, який не брав участі у розгляді справи як позивач.

Отже, позов суд першої інстанції не врахував положень чинного законодавства, якими визначено обставини за яких можливе стягнення аліментів на повнолітніх дочку (сина) та порядок звернення з позовом про їх стягнення.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та вважав доведеними обставини, що мають значення для справи при фактичній їх відсутності, судова колегія уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Кузьма Р.М.

Судді : Жолудько Л.Д.

Сташків Б.І.