Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1М

представника відповідача ОСОБА_2В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за позовом АТ Банк ОСОБА_3 та кредит до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Позивач звернувся в Ужгородський міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 06 листопада 2006 року між ТзОВ «Банк „ОСОБА_3 та Кредит" в особі заступника керуючогово - роздрібного та неторгового банкінгу філії „Львівське регіональне управління» TOB ОСОБА_3 „ОСОБА_3 та Кредит" ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності, та громадянином України ОСОБА_7 був укладений Кредитний договір № 133Uz/H06-4.4.1, відповідно до якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_7М кредит в сумі 12000 грн., а останній зобов'язувався повністю повернути кредит та погашати заборгованість по кредиту, відповідно до умов даного договору.

Для забезпечення виконання зобов'язання по даному кредитному договору 06 листопада 2006 року укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_5 , зобов'язався перед Кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_7М зобов'язань за Кредитним договором № 133Uz/H06-4.4.1 від 6 листопада 2006 року.

Відповідно до пп..2.2 п.2 Кредитного договору позивач відкрив відповідачу 1 позичковий рахунок № 9801 і на підставі Меморіального ордеру № 962938 від 06.11.2006 року кредитні кошти - 12000,00 грн. були перераховані на позичковий рахунок відповіда ча 1, платіжну картку відповідач 1 отримала 07.11.2006 року.

В ході виконання кредитного договору ОСОБА_7М не проводив сплату кредитних ресурсів та нарахованих по кредиту відсотків згідно Кредитного договору, у зв»язку з чим ВАТ «Банк « ОСОБА_3 та Кредит» змушений був звернутись до Ужгородського мміськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу від 17.12.2009 року про стягнення з ОСОБА_8 суми заборгованості в розмірі 5461,79 грн., що існувала станом на 24.11.2009 року. 11.01.2010 року Ужгородським міськрайонним судом було видано судовий наказ №2н-75/10 про стягнення з ОСОБА_8 грошової суми 5461,79 грн. та судових витрати. В подальшому судовий наказ було пред»явлено для примусового виконання до органів ДВС за місцем проживання відповідачів.

Оскільки зобов»язальні правовідносини між сторонами за Кредитним договором не припинялись, ОСОБА_3 продовжує нараховувати відсотки та пеню за несвоєчасне виконання відповідачем зобов»язань за Кредитним договором. .

Згідно довідки - розрахунку за ОСОБА_8 рахується заборгованість за кредитним договором № 133Uz/H06-4.4.1 від 6 листопада 2006 року в загальній сумі 38918,86 грн., але, оскільки заборгованість по тілу вже було стягнуто судовим наказом, то сума заборгованості становить 37326,83 грн..

Так, як вбачається з наведеного. позивачем було дотримано всіх умов договору, однак відповідачем протягом тривалого часу зобовязання взяті відповідно до умов договору не виконуються, а тому позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд такі задовільити .

Представник відповідача ОСОБА_2В в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову в частині що стосується відповідача ОСОБА_5, просив суд також врахувати обставини викладені ним в запереченні.

Так, суд заслухавши позицію учасників процесу , дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 06 листопада 2006 року між ТзОВ «Банк „ОСОБА_3 та Кредит" в особі заступника керуючогово - роздрібного та неторгового банкінгу філії „Львівське регіональне управління» TOB ОСОБА_3 „ОСОБА_3 та Кредит" ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності, та громадянином України ОСОБА_7 був укладений Кредитний договір № 133Uz/H06-4.4.1, відповідно до якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_7М кредит в сумі 12000 грн., а останній зобов'язувався повністю повернути кредит та погашати заборгованість по кредиту, відповідно до умов даного договору.

Для забезпечення виконання зобов'язання по даному кредитному договору 06 листопада 2006 року укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_5 , зобов'язався перед Кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_7М зобов'язань за Кредитним договором № 133Uz/H06-4.4.1 від 6 листопада 2006 року.

Відповідно до пп..2.2 п.2 Кредитного договору позивач відкрив відповідачу 1 позичковий рахунок № 9801 і на підставі Меморіального ордеру № 962938 від 06.11.2006 року кредитні кошти - 12000,00 грн. були перераховані на позичковий рахунок відповіда ча 1, платіжну картку відповідач 1 отримала 07.11.2006 року.

В ході виконання кредитного договору ОСОБА_7М не проводив сплату кредитних ресурсів та нарахованих по кредиту відсотків згідно Кредитного договору, у зв»язку з чим ВАТ «Банк « ОСОБА_3 та Кредит» змушений був звернутись до Ужгородського мміськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу від 17.12.2009 року про стягнення з ОСОБА_8 суми заборгованості в розмірі 5461,79 грн., що існувала станом на 24.11.2009 року. 11.01.2010 року Ужгородським міськрайонним судом було видано судовий наказ №2н-75/10 про стягнення з ОСОБА_8 грошової суми 5461,79 грн. та судових витрати. В подальшому судовий наказ було пред»явлено для примусового виконання до органів ДВС за місцем проживання відповідачів.

Оскільки зобов»язальні правовідносини між сторонами за Кредитним договором не припинялись, ОСОБА_3 продовжує нараховувати відсотки та пеню за несвоєчасне виконання відповідачем зобов»язань за Кредитним договором. .

Згідно довідки - розрахунку за ОСОБА_8 рахується заборгованість за кредитним договором № 133Uz/H06-4.4.1 від 6 листопада 2006 року в загальній сумі 38918,86 грн., але, оскільки заборгованість по тілу вже було стягнуто судовим наказом, то сума заборгованості становить 37326,83 грн..

Позивачем всі зобовязання по договору виконано, а саме надано відповідачу зазначену суму коштів. Відповідач взяті відповідно до договору кредиту зобовязання порушив.

Статею 526 Цивільного кодексу України, встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності із ст. 14 Цивільного кодексу України, виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 611 Цивільного Кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, серед іншого - сплата неустойки.

ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Стаття 625 Цивільного Кодексу України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Разом з тим, судом встановлено, що окрім вимоги до відповідача ОСОБА_5М , як до поручителя по даному позову, матеріали справи містять також судовий наказ Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.01.2010 р. № 2н-75/10, який набув чинності 12.02.2010 р. про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості у розмірі 5461,79 грн. та судових витрат (а.с. 10).

З п. 5 договору поруки № б/н від 06.11.2006 р. слідує, що порука припиняється із виконанням зобовязань, що забезпеченні нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України (а.с. 8).

Пункт 3.2 кредитного договору від 06.11.2006 р., укладений між позичальником (відповідач ОСОБА_7М.) і позивачем по справі, містить зобовязання першого повернути кредитні кошти в строк не пізніше 06.11.2009 р.

Таким чином, з матеріалів справи випливає, що порушення зобовязань зі сторони відповідача ОСОБА_7 за кредитним договором сталося в період до 06.11.2009 р., у звязку з чим ВАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит»» змушений був звернутись до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу 17.12.2009 р.

Матеріали справи не містять даних, що позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором заявив вимоги до поручителя.

З цих підстав, порука вважається припиненою, відповідно до умов договору поруки від 06.11.2006 р.

Окрім наведеного, згідно з Правовим висновком Верховного ОСОБА_7 України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15:

«Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).»

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1265цс16 та в постанові Верховного ОСОБА_7 України 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16.

Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного ОСОБА_7 «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову стосовно поручителя ОСОБА_5

Так як у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 164, 209, 212, 214, 215, 218, 226, 228 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 554, 611, 625, ЦК України, суд, -

РІШИВ:

Позов АТ ОСОБА_3 та кредит до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_4, іден. код НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь AT «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» () в особі філії «Західне регіональне управління» AT «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» заборгованість за Кредитним договором № 133Uz/H06-4.4.1 від 6 листопада 2006 року, в загальній сумі 37326,83 грн. (тридцять сім тисяч триста двадцять шість грн. 83 коп.) з перерахуванням на рахунок № 9801 в АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит», МФО 325923.

Стягнути з ОСОБА_4, іден. код НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» () в особі філії «Західне регіональне управління» АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» судовий збір в сумі 373.27 грн. за розгляд справи .

В задоволенні позову в частині стягнення коштів з поручителя ОСОБА_5М - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_9