У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 20 липня 2016року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: за участю представника ОСОБА_2 -ОСОБА_12, Коротуна М.В., ОСОБА_11, Мазур Л.М., Писаної Т.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_8 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про визнання договору оренди землі та водного об'єкта недійсним, третя особа - ОСОБА_2; за позовом ОСОБА_2 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про визнання договору оренди водоймища недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_8, в інтересах якого діє ОСОБА_9, на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 26 квітня 2016 року, в с т а н о в и л а: У липні 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 30 грудня 2009 року між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі та водного об'єкта, розташованого на території Містківської сільської ради, загальною площею 54,4 га. Підставою для укладення цього договору було розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації від 29 грудня 2009 року № 954 про надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 Вважає, що вказаний договір оренди є недійсним, оскільки раніше зазначена земельна ділянка водного фонду передана йому в оренду строком на 50 років відповідно до договору оренди водоймища від 28 грудня 2004 року, укладеного на підставі розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації від 08 квітня 2004 року № 168. При цьому рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 06 червня 2013 року, мотиви якого змінені рішенням апеляційного суду Луганської області від 21 листопада 2013 року, у справі про розірвання договору оренди, укладеного з ним, Сватівській районній державній адміністрації було відмовлено в позові, поданому до суду в червні 2009 року. Крім того, рішенням господарського суду Луганської області від 23 липня 2012 року, яке набрало законної сили, розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації від 29 грудня 2009 року № 954 про надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 визнано недійсним. Зазначив, що спірним водним об'єктом він користується з грудня 2004 року по цей час на законних підставах. У зв'язку із цим Сватівська районна державна адміністрація у вересні 2013 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди від 30 грудня 2009 року, проте заява була залишена без розгляду, отже, його порушені права не відновлені. Посилаючись на викладене, просив визнати договір оренди землі та водного об'єкта, укладений 30 грудня 2009 року між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_2, недійсним. У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди водоймища від 28 грудня 2004 року, укладений між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_8, посилаючись на те, що від імені районної державної адміністрації від був підписаний неуповноваженою особою, а саме: заступником голови. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року зазначені вище позови об'єднані в одне провадження. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 26 квітня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_8, в інтересах якого діє ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Судові рішення в частині вирішення позову ОСОБА_2 не оскаржуються, тому в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються. Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_11, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив із того, що державна реєстрація договору оренди водоймища, укладеного з ним, скасована розпорядженням голови Сватівської районної державної адміністрації від 15 грудня 2009 року № 874/1, отже, договір є неукладеним, тому не породжує для ОСОБА_8 ніяких прав користування водоймищем, у зв'язку з чим суд вважав, що укладенням договору оренди спірного водоймища з ОСОБА_2 права ОСОБА_8 не порушуються. Апеляційний суд погодився за такими висновками суду, зазначивши також про те, що у ОСОБА_8 згідно зі ст. 16 ЦК України немає права вимоги про розірвання договору оренди від 30 грудня 2009 року, укладеного з ОСОБА_2, незважаючи на те, що преюдиційними судовими рішеннями визнано недійсним розпорядження органу влади, на підставі якого було укладено цей договір, оскільки державна реєстрація договору оренди від 28 грудня 2004 року, укладеного з позивачем, скасована і він не подавав заяви до Сватівської районної державної адміністрації про поновлення державної реєстрації договору оренди, тому такий договір є неукладеним. Крім того, зазначив, що ОСОБА_8 не був стороною договору оренди, укладеного з ОСОБА_2 Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає. Судами установлено, що 28 грудня 2004 року на підставі розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації від 08 квітня 2004 року № 168 між ОСОБА_8 та Сватівською районною державною адміністрацією укладено договір оренди водоймища, розташованого на території Містківської сільської ради, загальною площею 54,4 га, який пройшов відповідну державну реєстрацію. Відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ст. ст. 210, 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України і ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації. Судами встановлено, що державна реєстрація зазначеного вище договору оренди водоймища, укладеного 28 грудня 2004 року між Сватівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_8, відбулася. Отже, він є укладеним, оскільки з урахуванням наведених вище норм права, а також положень ст. 638 ЦК України про те, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, моментом вчинення правочину слід вважити момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. У зв'язку з цим лише за рішенням суду він може бути визначений недійсним, якщо є для цього підстави, передбачені законодавством, що узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України (від 06 березня 2013 року № 6-5цс3, від 18 вересня 2013 року № 6-99цс13, від 25 грудня 2013 року № 6-118цс13). Судами також установлено, що 30 грудня 2009 року за наявності дійсного договору оренди від 28 грудня 2004 року, укладеного із ОСОБА_8, Сватівська районна державна адміністрація уклала договір оренди того самого водоймища, тобто землі та водного об'єкта, розташованого на території Містківської сільської ради, загальною площею 54,4 га, з ОСОБА_2 Підставою для укладення цього договору було розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації від 29 грудня 2009 року № 954 про надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 15 грудня 2009 року розпорядженням голови Сватівської районної державної адміністрації № 874/1 було скасовано державну реєстрацію договору оренди спірної земельної ділянки площею 54,4 га та вона передана до земель державної власності. При цьому розпорядженням відповідача від 16 серпня 2013 року № 398 скасовано розпорядження голови райдержадміністрації від 29 грудня 2009 року № 954 про надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 Врахувавши, що розпорядження про надання спірної землі в оренду ОСОБА_2 скасовано, суд вважав, що права ОСОБА_8 не порушені, оскільки скасована державна реєстрація укладеного з ним договору оренди, а тому він повинен звернутися до органу влади для відновлення державної реєстрації договору оренди. Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки в установленому законом порядку договір оренди водоймища, укладений із ОСОБА_10 28 грудня 2004 року № 168 на 50 років, є дійсним, а тому вважати його неукладеним у суду не було правових підстав. Ухвалюючи рішення, суди не врахували Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в якому Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2012 року № 21-412а12, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування. Зазначене вище розпорядження є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому не могло бути скасоване органом місцевого самоврядування. Суди у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України не надали належної правової оцінки та відповідних висновків доводам ОСОБА_8 про дійсність укладеного з ним договору оренди водоймища від 28 грудня 2004 року та незаконність розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації від 15 грудня 2009 року № 874/1 «Про скасування державної реєстрації договору щодо оренди спірної земельної ділянки площею 54,4 га». При цьому, як неодноразово зазначав Верховний Суд України, належним способом судового захисту є як оспорення договору (державного акта) окремо, так і оспорення розпорядження органу влади (постанова від 22 травня 2013 року № 6-33цс13, від 1 липня 2015 року № 6-319цс15). Крім того, суди не звернули уваги на те, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, рішенням апеляційного суду Луганської області від 21 листопада 2013 року в позові Сватівської районної державної адміністрації до ОСОБА_8 про дострокове розірвання договору оренди землі-водоймища від 28 грудня 2004 року відмовлено за необґрунтованістю (а. с. 10 - 12). Рішенням господарського суду Луганської області від 23 липня 2012 року, яке набрало законної сили, розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації від 29 грудня 2009 року № 954 «Про надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_2» визнано недійсним (а. с. 95 - 97). Зазначеними преюдиційними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_8 на законних підставах користується спірним водоймищем. Судами не враховано й те, що у своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_8 від 19 вересня 2015 року голова Сватівської районної державної адміністрації Луганської області з посиланням на зазначені вище судові рішення та обставини справи визнав позов і не заперечував проти його задоволення (а. с. 44 - 46). Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Крім того, не можна погодитись з висновками судів про те, що права ОСОБА_8 не порушені, у зв'язку з тим, що він не був стороною укладеного договору оренди від 30 грудня 2009 року, оскільки укладенням договору оренди спірного водоймища з ОСОБА_2 за наявності дійсного договору оренди від 28 грудня 2004 року, були порушені права ОСОБА_8, який на підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України, як заінтересована особа, має право оспорити правочин. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та дійшов помилкового висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін. За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню в частині вирішення позову ОСОБА_8 про визнання договору оренди землі та водного об'єкта недійсним з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_8, в інтересах якого діє ОСОБА_9, задовольнити частково. Ухвалу апеляційного суду Луганської області від 26 квітня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_8 про визнання договору оренди землі та водного об'єкта недійсним скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана О