22-ц/775/607/2016(м)
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Мельник І.Г.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Ігнатоля Т.Г., Зайцевої С.А.,

з участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 27 лютого 2012 року на прохання відповідача передав останньому 4000 доларів США, який обіцяв повернути гроші до 1 травня 2012 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідача. Не зважаючи на те, що строк виконання зобов'язання вже сплинув, відповідач до теперішнього часу грошові кошти, отримані в борг, не повернув. Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 86 868 грн. та відшкодувати витрати на оплату судового збору в сумі 868,68 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 12 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу 85 984 гривні 80 копійок, судовий збір 859 гривень 84 копійки, а всього 86 844 гривні 64 копійки. В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що підстав для повернення коштів позивачу немає, оскільки частину коштів він передав третій особі і на власні потреби гроші не витрачав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який підтримав доводи скарги, заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 27 лютого 2012 року між сторонами був укладений договір позики, за яким відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4000 доларів США. Відповідач ОСОБА_3 зобов'язався повернути зазначену суму в строк до 1 травня 2012 року, про що видав розписку (а.с.3).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав умови договору позики, оскільки отримавши грошові кошти в борг, у встановлений строк їх не повернув, а тому, він повинен нести відповідальність за порушення умов договору в розмірі заявлених вимог позивачем, але з урахуванням процентної ставки НБУ до іноземної валюти на час вирішення спору.

З висновками суду не можна не погодитися, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно отримав від позивача гроші в розмірі 4000 доларів США, які йому були передані у машині ОСОБА_2

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Як вбачається з розписки, наданої ОСОБА_2 на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення грошової суми з відповідача, у розписці відповідачем власноруч зазначені умови отримання грошових коштів в борг та умови повернення 4000 доларів США в строк до 1 травня 2012 року. Оригінал розписки представлений суду позивачем ОСОБА_2 (а.с.23).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 визнав, що грошові кошти він ОСОБА_2 не повернув, оскільки не витрачав їх на власні потреби, ці кошти були необхідні йому для вирішення комерційних питань. Частину коштів - 2000 доларів США він передав своєму знайомому ОСОБА_4

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_3, який порушив умови договору позики про повернення боргу у визначений сторонами строк, на користь позивача суми, визначеної, з урахуваням ставки НБУ(21,4962) на час вирішення спору в розмірі 85 984,80 грн., що еквівалентно 4000 доларів США.

Доводи ОСОБА_3, викладені у скарзі про те, що кошти були передані ОСОБА_3 в присутності свідка ОСОБА_4 для вирішення питання, яке виникло у ОСОБА_2 і на підтвердження цього факту була складена розписка, в якій зазначався строк вирішення питання, а саме, 1 травня 2012 року і, оскільки питання було вирішено, кошти не підлягають поверненню, є непереконливими та недоведеними.

ОСОБА_2 не заперечував, що гроші передавав відповідачу у присутності стороннього чоловіка, але з цим чоловіком він не знайомий і долари він віддав саме ОСОБА_3

Відповідно ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Оскільки будь-яких переконливих доказів, щодо існування між сторонами інших правовідносин, ніж боргові, відповідач суду першої інстанції не надав, ці доводи до уваги не приймаються.

Наявність в матеріалах справи боргової розписки ОСОБА_4 щодо наявності боргу перед ОСОБА_3 в розмірі 2000 доларів США, не змінюють правових висновків суду першої інстанції про обов'язок відповідача повернути грошові кошти ОСОБА_2, які він отримав в розмірі 4000 доларів США та не повернув в обумовлений договором строк (а.с.63).

Не представлено і суду апеляційної інстанції нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на зміну правових висновків суду першої інстанції.

Посилання ОСОБА_3 на те, що розписка безпідставно визнана судом першої інстанції договором позики, є неспроможними, оскільки відповідач не заперечував того, що він дійсно брав в борг гроші у позивача і саме на підтвердження укладеного договору та його умов була представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми та містить обов'язок позичальника повернути ці кошти до 1 травня 2012 року. За правовою природу ці відносини є договором позики.

Апеляційний суд дійшов висновку, що в рішенні повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: Т.Г.Ігнатоля

С.А.Зайцева