У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило суд у рахунок погашення цієї заборгованості за кредитним договором вилучити у ОСОБА_6 та передати в заклад предмет застави - автомобіль марки «Mersedes-Benz», модель «Vito», 2000 року випуску, № кузова/шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_6, а також передати комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля.

Також позивач просив звернути стягнення на заставлене майно шляхом його продажу банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу або за його дублікатом для його подальшої реалізації, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладений кредитний договір, за умовами якого банк передав позичальнику кредитні кошти у виді невідновлюваної кредитної лінії у розмірі 13 067,17 доларів США під 12 % річних за користування кредитом на термін до 25 грудня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 26 грудня 2007 року між ними було укладено договір застави транспортного засобу, за яким відповідач передала в заставу банку автомобіль марки «Mersedes-Benz», модель «Vito», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

ОСОБА_6 належним чином не виконувала своїх зобов'язань за договором, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 18 травня 2015 року складає 12 924,29 доларів США, що еквівалентно 267 403 грн 56 коп. (4 225,51 доларів США - заборгованість за кредитом, 242,88 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 219, 48 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом, 7 609,48 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань, 12,08 доларів США - штраф (фіксована частина), 614,86 доларів США - штраф (процентна складова)).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 листопада 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року в сумі 12 924,29 доларів США, що за курсом НБУ від 18 травня 2015 року складає 267 403 грн 56 коп., вилучено у ОСОБА_6 та передано в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль марки «Mersedes-Benz», модель «Vito», рік випуску - 2000, тип ТЗ: Легковий пасажирський автомобіль, номер кузова/шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_6

Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Mersedes-Benz», модель «Vito», рік випуску - 2000, тип ТЗ: Легковий пасажирський автомобіль, номер кузова/шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_6, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу або за його дублікатом для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позичальник неналежним чином виконувала умови кредитного договору, допустила заборгованість, а тому позивач набув право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави відповідно до умов договору, положень Закону України «Про заставу» та Закону України «Про забезпечення умов кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам, до яких правильно застосовано норми права.

Судами встановлено, що 26 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого банк передав позичальнику кредитні кошти у виді невідновлюваної кредитної лінії у розмірі 14 142,91 доларів США під 12 % річних за користування кредитом на строк до 25 грудня 2012 року.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань 26 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір застави автотранспорту, за яким остання передала в заставу банку автомобіль марки «Mersedes-Benz», модель «Vito», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним договором виконувала неналежним чином, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 18 травня 2015 року складає 12 924,29 доларів США.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно з положеннями пунктів 2.3.3, 2.3.7 кредитного договору у разі порушення позичальником зобов'язань передбачених умовами даного договору банк має право стягнути з позичальника кредит, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Пунктом 15.7.1 договору застави передбачено, що банк має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених Договором, вони не будуть виконані.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 березня 2013 року банк направив ОСОБА_6 повідомлення про наявність заборгованості, необхідність її сплати та наміри банку щодо звернення стягнення на майно, яке залишено без відповіді.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки позичальник належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв'язку з чим банк набув право захисту своїх порушених прав у обраний ним спосіб відповідно до умов договору, положень Законів України «Про заставу» та «Про забезпечення умов кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про її відхилення та залишення без змін рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 листопада 2015 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська