Справа № 223/714/16-ц
Провадження № 2/223/350/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Дочинця С.І. при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки і піклування Вугледарської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та зону антитерористичної операції неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення дитиною повноліття,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Вугледарського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та зону антитерористичної операції неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення дитиною повноліття.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 11 жовтня 2003 року по 24 квітня 2012 року, який було розірвано рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 24 квітня 2012 року. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не спілкується з донькою та участі у її житті не приймає, духовним, моральним розвитком останньої не займається. Позивачка 19 лютого 2016 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, тому має з донькою різні прізвища. ОСОБА_1 зазначає, що має велику кількість родичів, які лишились проживати на тимчасово непідконтрольній українській владі території у місті Донецьку, а також в зазначеному місті залишилась велика кількість фахових медиків педіатрів, що обумовлює необхідність їздити в зону антитерористичної операції. Окрім того, позивачка зауважує, що починаючи з листопада 2016 року в неї є можливість поїхати на відпочинок разом з дитиною за кордон, однак без дозволу відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон та в зону антитерористичної операції здійснити неможливо. Однак, відповідач на звернення позивачки з проханнями надати дозвіл на виїзд дитини за кордон відповіді не надав. Тому, позивачка просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, та до зони антитерористичної операції в місто Донецьк, неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, терміном на три роки з дня ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, якою уточнила позовні вимоги та просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини до Російської Федерації терміном на півроку, відмовилась від вимог про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини в невизнані ДНР, ЛНР та до Автономної Республіки Крим. Просила суд справу розглядати за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 10 грудня 2016 року №233, причин неявки суду не повідомив.

Суд з власної ініціативи, з метою захисту прав та законних інтересів дитини, забезпечення їх непорушності, залучив до участі у розгляді справи у якості третьої особи Орган опіки та піклування Вугледарської міської ради.

Представник третьої особи ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, якою просила позов ОСОБА_1 розглядати без участі органу опіки та піклування Вугледарської міської ради. Під час розгляду справи просила суд врахувати висновок органу опіки та піклування від 14.12.2016 року №1/37-1312.

Суд враховуючи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Вугледарської міської ради, досліджені матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20 жовтня 2004 року, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час у ОСОБА_3 з позивачкою різні прізвища, оскільки остання 19 лютого 2016 року під час укладення шлюбу з ОСОБА_4 змінила прізвище «ОСОБА_2» на шлюбне прізвище «ОСОБА_2», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 19 лютого 2016 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 6,10).

Згідно рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 24 квітня 2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано (а.с. 8).

Відповідно до довідки про склад сімї від 12 вересня 2016 року, виданої ОСББ «Дружба-Вугледар», ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність надання дозволу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на тимчасовий виїзд її доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон та на територію проведення антитерористичної операції без згоди батька від 14.12.2016 року №1/37-1312, виданого Виконавчим комітетом Вугледарської міської ради, орган опіки та піклування Вугледарської міської ради вважає доцільним надання дозволу позивачці на тимчасовий виїзд її доньки - ОСОБА_3 до Російської Федерації терміном на 6 місяців та недоцільним на територію проведення антитерористичної операції без згоди батька (а.с. 39-40).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Згідно п. 3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків документів або його нотаріально засвідчених копій.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Враховуючи вище викладене, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, з метою забезпечення прав та законних інтересів дитини, встановлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, надання можливості та сприянні у фізичному, розумовому, моральному, духовному та соціальному вихованні та розвиткові дитини, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити та надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3 до Російської Федерації без згоди та супроводу батька строком на шість місяців, який обчислювати з моменту набрання даним рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись, ст.ст.3, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 33 Конституції України, ст. ст. 6, 141, 157 Сімейного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», п. п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст. ст. 10, 11, 60, 158, 197, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки і піклування Вугледарської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення дитиною повноліття - задовольнити.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Російської Федерації без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, строком на шість місяців, який обчислювати з моменту набрання даним рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Вугледарський міський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.