Справа № 352/858/16-ц
Провадження № 2/352/759/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Пилипів М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на будинковолодіння.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що згідно рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів № 233 від 19.12.1989 р. за його батьком ОСОБА_3 як головою колгоспного двору визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 Проте, батько у встановленому порядку не отримав свідоцтва про право власності на будинковолодіння та не зареєстрував права власності на нерухоме майно. Будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживали двоє членів: батько позивача та позивач, які мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, вони стали співвласниками домоволодіння по ? частині. Батько 21.03.2003 р. склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Вільшаницької сільської ради, згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів позивачу. Після смерті 23.06.2006 р. батька позивач прийняв спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємець за законом першої черги - рідний брат позивача, який є відповідачем у справі, спадщину після смерті батька не прийняв і на неї не претендує. У зв'язку з відсутністю правоустановлюючого документу на домоволодіння нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Тому просив визнати за ним право власності на вказане будинковолодіння з підстав належності ? частини на праві спільної сумісної власності як члену колишнього колгоспного двору та ? - у порядку спадкування за заповітом після смерті батька.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у відсутності сторони позивача, позов підтримав і просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов визнав, проти його задоволення не заперечував, просив справу розглянути в його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що спірне будинковолодіння АДРЕСА_1 мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Право власності на будинковолодіння зареєстроване не було.

Станом на 1991 р. у дворі проживали двоє членів: ОСОБА_3 - голова двору та його син - позивач ОСОБА_1, які мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, вони стали співвласниками домоволодіння по ? частині.

Інвентаризаційна вартість будинковолодіння на даний час становить 210465 грн.

Після смерті 23.06.2006 р. ОСОБА_3 позивач прийняв спадщину, як єдиний спадкоємець за заповітом від 21.03.2003 р., відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. Спадкоємець за законом першої черги - рідний брат позивача, який є відповідачем у справі, спадщину після смерті батька не прийняв і на неї не претендує.

Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

З огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документу на частку в спірному будинковолодінні на ім'я спадкодавця перешкоджає позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, за ним слід визнати право власності на будинковолодіння з підстав належності ? частини на праві спільної сумісної власності та ? - у порядку спадкування за заповітом після померлого батька.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), 1223, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 вартістю 210465 грн. з підстав належності ? частини на праві спільної сумісної власності та ? - у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 21.03.2003 р. секретарем виконкому Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, після померлого ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча М.М.Хоминець