Справа №486/344/16-ц 24.05.2016 24.05.2016 24.05.2016
Провадження №22-ц/784/1288/16 Суддя по 1 інстанції Падалка В.О.
Категорія 50 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

24 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_4

та

ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_5

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 квітня 2016 року у справі

за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, стягнутих на утримання непрацездатної дружини,

в с т а н о в и л а :

24 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звільнення його від сплати аліментів, стягнутих на утримання непрацездатної дружини.

Позивач зазначав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 2 березня 1990 року. Шлюбні відносини між ними припинені у 2007 році. Відповідачка стала інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням у 1996 року, а з 2007 року інвалідність їй встановлена безстроково.

Рішенням Южноукраїнського міського суду від 22 серпня 2008 року з нього стягуються аліменти на утримання відповідачки у розмірі 1/8 частки його доходів.

23 лютого 2010 року шлюб між ними розірвано.

Позивач вказував, що його матеріальне становище змінилося настільки, що він не взмозі утримувати відповідачку, оскільки він має іншу сімю, в якій на його утриманні двоє малолітніх дітей, не працює за віком. Відповідачка отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1174 грн., що перевищує прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив звільнити його від сплати аліментів, призначених рішенням суду на утримання колишньої дружини.

Заперечуючи проти позову, відповідачка посилалась на те, що відповідач неофіційно працює в садовому товаристві і має можливість надавати їй матеріальну допомогу.

Рішенням Южноукраїнського міського суду від 18 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Змінено розмір аліментів, стягнутих рішенням Южноукраїнського міського суду від 22 серпня 2008 року з позивача на утримання відповідачки з 1/8 частки його доходів на 1/9 частку з дня набрання рішенням суду законної сили. Відмовлено у задоволенні позовних вимог в іншій частині. Стягнуто з відповідачки на користь позивача 61,73 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її представник, посилаючись на незаконність рішення в частині стягнення з відповідачки судового збору, просили в цій частині рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів та водночас зменшуючи розмір стягнутих з позивача аліментів на утримання колишньої дружини з 1/8 до 1/9 частки від його доходів, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пенсії ОСОБА_2 не забезпечує їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Суд вважав, що майновий та сімейних стан позивача змінився, проте він отримує пенсію та має інший дохід, тому взмозі надавати матеріальну допомогу відповідачці, але у меншому розмірі.

Між тим, з такими висновками суду колегія не погоджується, оскільки фактичні обставини справи судом зясовано неповно.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із частиною 3 ст. 82 СК України право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що:

1)одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги ;

2)платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 2 березня 1990 року. Він шлюбних відносин вони мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, якій виповнилося 23 роки і вона проживає окремо.

В період шлюбу у 1996 році відповідачка стала інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, а з 20 серпня 2007 року інвалідність ІІ групи встановлена їй безстроково. Шлюбні відносини між сторонами припинені у 2007 році.

Рішенням Южноукраїнського міського суду від 22 серпня 2008 року, яке набрало законної сили 2 вересня 2008 року, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частки від доходів позивача, починаючи з 28 липня 2008 року.

Як вбачається зі змісту рішення суду, стягуючи аліменти на утримання непрацездатної дружини, суд першої інстанції виходив з положень частин 2- 4 ст. 75 СК України та посилався на те, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи та потребує матеріальної допомоги, а її чоловік ОСОБА_4 працює, має стабільний заробіток, тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу (а.с. 5).

Позивач сплачує аліменти на утримання відповідачки і заборгованості не має.

23 лютого 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4). У 2007 році позивач створив нову сімю, де у нього двоє дітей, батьком яких він являється. Зокрема, він є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, якому виповнилося 8 років, та доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, якій 7 років (а.с. 14-15). 16 січня 2016 року позивач зареєстрував шлюб із матірю своїх малолітніх дітей (а.с. 12).

Позивач ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, якому у листопаді 2016 року виповниться 70 років, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м. Южноукраїнська з 2007 року як пенсіонер за віком ( особа, яка працювала в місцевостях Крайньої Півночі) і станом на лютий 2016 року розмір його пенсії становить 3 154,54 грн. (а.с. 11, 15, 73).

Звертаючись до суду із зазначеним позовом позивач вказував на значне погіршення його матеріального стану та неспроможність надавати матеріальну допомогу колишній дружині, оскільки за віком та станом здоровя він вже не працює, єдиним джерелом існування його сімї є його пенсія і на його утриманні двоє малолітніх дітей.

З урахуванням відрахувань суми аліментів на колишню дружину, йому виплачується пенсія у розмірі 2 334,84 грн. (а.с. 10-11). Враховуючи те, що він має забезпечити себе і двох своїх малолітніх дітей, на кожного із них припадає по 778 грн. ( 2334,84 грн. : 3 = 778 грн.), що ставить його у вкрай скрутне матеріальне становище.

Зазначені доводи позивача підтверджуються копіями свідоцтв про народження дітей, а також індивідуальними відомостями про застраховану особу із Пенсійного фонду України, довідкою із обєднаного садового товариства «Бугское» (а.с. 74, 105). Із їх змісту вбачається, що останнім часом позивач працював сторожем та слюсарем у обєднаному садовому товаристві «Бугское» з 1 листопада 2014 року по 15 листопада 2015 року, у лютому 2016 року вказане товариство провело з ним розрахунок, сплативши 3 203,14 грн. заробітної плати за 25 робочих днів.

Отже, позивач є непрацездатною особою, оскільки досяг пенсійного віку встановленого законом, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей.

Доказів на підтвердження того, що відповідач з часу звернення до суду має інший дохід, окрім пенсії, матеріали справи не містять. Тому посилання в оскаржуваному рішенні суду на те, що позивач має й інший дохід не відповідає матеріалам справи.

Доводи відповідачки в апеляційній скарзі про те, що позивач продовжує неофіційно працювати в зазначеному товаристві, не підтверджуються матеріалами справи.

Згідно із довідками управління Пенсійного фонду України в м. Южноукраїнську відповідачка отримує пенсію по ІІ групі інвалідності (за загальним захворюванням), розмір якої у лютому 2016 року становив 1174 грн., що перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленому законом для осіб, які втратили працездатність (а.с. 16).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня по 1 травня 2016 року розмір мінімального прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність становить 1074 грн.

За положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із частинами 3, 4 указаної статті непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, відповідачка отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України, на яку посилався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066-цс/15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування.

Таким чином, суд безпідставно не врахував усі зазначені обставини справи у своїй сукупності, а тому дійшов помилкового висновку про те, що позивач не звільняється від сплати аліментів на утримання колишньої дружини.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що відповідачка крім їхньої спільної доньки ОСОБА_6, має ще двох дорослих дітей від першого шлюбу ( ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6) відповідачка підтвердила в суді апеляційної інстанції. Однак, зазначала, що вони з нею не проживають і не можуть надавати їй матеріальну допомогу, враховуючи різні життєві обставини.

Разом з тим, відповідачка є інвалідом ІІ групи безстроково і звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому суд безпідставно стягнув із неї судовий збір на користь позивача.

З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Припинити, починаючи з 24 травня 2016 року, стягнення аліментів із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, стягнутих рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 серпня 2008 року на утримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, у розмірі 1/8 частки від його доходів.

Виконавчий лист № 2 -761/2008, виданий 22 серпня 2008 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення аліментів із ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_2, відкликати з виконання.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: