АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 травня 2013 року у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 485, мотивуючи тим, що сімейні відносини з відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року позов задоволено. Шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 18 травня 2013 року у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №485, розірвано. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи тим, що позивачем не було доведено в суді першої інстанції, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам дитини, суд не дослідив та не надав оцінку доказам відповідача, не надав подружжю строк на примирення, не з'ясував дійсних обставин справи, що подружжя веде спільне господарство, разом виховують дитину.

До суду апеляційної інстанції позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Апелянт повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. В заяві, поданій до апеляційного суду , просив перенести розгляд справи на іншу дату, так як він відлітає у відрядження до Латвії.

Оскільки апелянт повторно не з'явився до суду, доказів перебування у відрядженні не надав, підстав для визнання причини неявки поважною колегія суддів не вбачає, а тому на підставі ст.. 305 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, явка яких до суду апеляційної інстанції не є обов'язковою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, збереження шлюбу та сім'ї є неможливим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції із наступних підстав.

Встановлено, що 18 травня 2013 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 485 (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки апелянт не надав доказів спільного проживання подружжя та підтримання шлюбно-сімейних стосунків.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Зокрема, примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Суд першої інстанції повно і всебічно з 'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про доведеність позовних вимог позивачем.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на ту обставину, що сторонам не надано строк для примирення, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відносини між подружжям тривалий час носять негативний характер, справа перебуває у провадженні судів понад дев'ять місяців, за вказаний період стосунки сторін не змінилися, тому примирення на даний час є неможливим.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді