Справа № 462/1073/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря Обертас Н.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи - Друга Львівська державна нотаріальна контора та ОСОБА_6, про усунення від права на спадкування,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом, в якому просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_7 Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є він, його рідний брат ОСОБА_6 та дочка батька від першого шлюбу - ОСОБА_2 і всі вони звернулися в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини. Окрім цього, зазначив, що батько перед смертю кілька років тяжко хворів, переніс ампутацію ноги нижче коліна, мав онкологічне захворювання, в зв'язку з чим переніс операцію, перебував у безпорадному стані, потребував постійного догляду, піклування та матеріальної допомоги. Він разом з братом, а також їхня мати ОСОБА_8, самостійно здійснювали догляд за батьком, купували ліки та оплачували лікування. Відповідач з часу її одруження за місцем реєстрації у квартирі на АДРЕСА_1 не проживала, за весь час хвороби батька жодної матеріальної допомоги чи моральної підтримки йому не надавала, не брала і участі у витратах на його поховання, тому повинна бути усунута від права на спадкування за законом.

У судовому засіданні позивач і представник позивача позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що є дочкою ОСОБА_7 від першого шлюбу з її матір'ю ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1, яку в 1966 році отримала її мати, а вона і батько отримали таку в рівних частинах в порядку спадкування після смерті в 1067 році ОСОБА_9 Спадкоємцями майна батька є вона та двоє його синів від другого шлюбу і 17.02.2010 року усі троє звернулися до Другої Львівської державної нотконтори із заявами про прийняття спадщини. Відмітила, що під час хвороби батька відвідувала його, як у лікарні так і в чужій квартирі АДРЕСА_3, де він провів останні роки свого життя, також передавала колишній дружині батька ОСОБА_8 гроші на його лікування і утримання та постійно спілкувалася з ним. 15.02.2008 року після того, як батькові ампутували частину ноги він знаходився у лікарні близько місяця, вона, працюючи неподалік, в обід відвідувала його, приносила поїсти. Коли батька виписали, ОСОБА_6 відвіз його у однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, де за перегородкою було його ліжко, тоді вона по два рази в тиждень приходила до батька. 15.04.2009 року батько почав блювати кров'ю, його забрала швидка допомога, було поставлено діагноз рак товстої кишки, його прооперували.. В цей час вона була у відрядженні, а приїхала у Львів лише 29.04.2009 року і до неї подзвонила колишня дружина батька ОСОБА_8, просила допомоги, у неї були вихідні і вона тиждень була з батьком у лікарні, лише ночувати ходила додому. 07.05.2009 року батька виписали з лікарні і його знову завезли у квартиру АДРЕСА_3, де вона його навідувала. Крім того, 18.08.2009 року організувала для батька обряд хрещення, на якому була присутня ОСОБА_8, синів його не було. 30.08.2009 року вона поїхала по роботі в м.Сімферополь, а ІНФОРМАЦІЯ_3 їй подзвонила ОСОБА_8 і повідомила, що батько помер, однак через відсутність квитків вона пропустила похорон. На її прохання, на похороні були її донька та зять, допомагали на автомобілі возити людей. Доповнила, що сини батьком зовсім не опікувались, а лише ОСОБА_8, крім того, ОСОБА_4 все життя ніде не працював і як він міг матеріально забезпечувати батька їй не зрозуміло. Оскільки її робота пов'язана із частими відрядженнями, тому фізично не мала можливості кожного дня відвідувати батька, а відвідувала у вільний від роботи час, у вихідні, святкові дні та під час відпусток. Також додала, що батько отримував пенсію і за ним теж мали можливість та повинні були доглядати і сини. В задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість, зокрема зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог. Просить в позові відмовити.

Третя особа - ОСОБА_4 позов підтримав і просить такий задовольнити.

Третя особа - Друга Львівська державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи,не направила в судове засідання свого представника, натомість завідувач нотконтори представила суду заяву про розгляд справи за відсутності такого, що суд вважав за можливе.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства єсудовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до вимог ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Між тим, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.2).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1, що сторонами визнається та ніким не оспорюється.

Із копії матеріалів спадкової справи №115 від 17.02.2010 року вбачається, що після смерті ОСОБА_7 17.02.2010 року до Другої Львівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулися троє його дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_4 та колишня дружина - ОСОБА_8 (том 1 а.с.68-86).

У відповідності до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач звернувся до суду із позовом в якому зазначає, що після смерті ОСОБА_7, право на спадкування його майна за законом мають його сини ОСОБА_4, ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_2, однак просить усунути останню від права на спадкування за законом з підстав, передбачених ч.ч. 3, 5 ст.1224 ЦК України.

Частиною 3 ст. 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначених норм закону, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., судової практики (Ухвала колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2008 р.) правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного Кодексу України. При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо ненадання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді таких справи суду належить з'ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Так судом встановлено, що ОСОБА_7 дійсно в період з 2008 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 переніс дві операції, з ампутування частини нижньої кінцівки та операцію на товсту кишку у зв'язку з онкологічним захворюванням, внаслідок чого не міг самостійно пересуватись, не був спроможний себе обслуговувати та потребував піклування і лікування, що стверджується медичними документами, а саме медичною картою стаціонарного хворого № 8275 за 2009 рік.

З березня 2008 року по вересень 2016 року ОСОБА_7 окрім перебування в лікарнях проживав у АДРЕСА_3, де йому надавала допомогу та опікувалась колишня дружина ОСОБА_8 та члени родини, зокрема, сини ОСОБА_4 та ОСОБА_6. Щодо матеріального забезпечення хворого ліками, то встановлено, що ОСОБА_7 отримував пенсію, крім того матеріально йому періодично допомагав син ОСОБА_6.

Ці обставини ствердила в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_8, свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які також пояснили, що ОСОБА_7 хворів, тривалий час знаходився у лікарнях, бачили, що ОСОБА_8 постійно доглядала за ним, перебувала з ним цілодобово у лікарнях, він був забезпечений всім необхідним, також в лікарні бачили його синів, а доньки ОСОБА_13 не знають, не бачили її ні у лікарні, ані у квартирі АДРЕСА_3.

Крім того, позивач, допитаний як свідок, показав суду, що він 11.05.2016 року вперше за двадцять років побачив відповідачку, крім того, під час хвороби батька про неї нічого не чув. Батько захворів весною 2008 року, він з братом завезли його у лікарню на вул. Ужгородській, де йому ампутували ногу. В лікарні батько лежав місяць, вони з братом і мамою ОСОБА_8 постійно за ним доглядали. Після лікарні батько жив у квартирі по АДРЕСА_3 і його мати постійно здійснювала догляд за хворим батьком. Він відвідував батька через день-два. В травні 2009 року, коли батькові стало погано, його госпіталізували в лікарню на вул.Топольну, були проблеми з кишковою непрохідністю і йому зробили операцію. Кошти на ліки та лікування батька постійно давав ОСОБА_6, а він з мамою допомагали фізично. З 1995 року сестри він не бачив, зазначив, що її не було і на похороні батька, була лише її донька та зять. Зі слів брата та мами йому відомо, що відповідач лише двічі відвідувала батька у квартирі АДРЕСА_3.

Третя особа ОСОБА_6, допитаний як свідок, показав суду, що в середині лютого 2008 року подзвонила сестра батька і повідомила, що він хворий, почорніла нога. Він завіз батька в лікарню на вул.Ужгородську і там йому ампутували ногу, з ним постійно була мати ОСОБА_8 Після лікарні вони вирішили батька завезти у квартиру його дружини по АДРЕСА_3, мати надалі доглядала за ним, а він допомагав фінансово. Потім у батька були проблеми із кишківником, знову була операція, йому вивели катетер, він потребував постійного догляду, а відповідач була у нього лише два рази, один раз із священником, а другий раз зі своєю дочкою. На похороні батька була лише донька відповідачки з чоловіком.

Поряд з цим встановлено, що ОСОБА_7 був зареєстрований в квартирі на АДРЕСА_1, проте там протягом багатьох років не проживав, в тому числі тоді, коли йому ампутували частину ноги, він не користувався цією квартирою, сини його відвезли в чужу однокімнатну квартиру на АДРЕСА_3, де він жив до дня смерті. Відповідач також зареєстрована у квартирі на АДРЕСА_1, проте з час одруження такою не користується, на час, коли батько захворів, вона жила на орендованих квартирах. Ці обставини суд розцінює як такі, що вказують на сумнівність і відсутність умов для постійного чи надто частого перебування відповідача разом з батьком і відсутність можливості забрати його до себе, хоча цього, як встановлено, він і не просив.

Наявними у справі копіями посвідчень про відрядження (т.1 а.с. 121-142) підтверджується, що ОСОБА_2 працюючи начальником сектору у Державному підприємстві Науково-дослідний інститут метрології вимірювальних і управляючих систем у період з лютого 2008 року по серпень 2009 року часто перебувала у відрядженнях за межами Львова.

Крім того, допитані в судовому засіданні в якості свідків колишній чоловік відповідачки ОСОБА_14, її донька ОСОБА_15 і зять ОСОБА_16 ствердили, що ОСОБА_2, не зважаючи на свою зайнятість по роботі, піклувалась про батька, допомагала йому матеріально та морально. Зазначили, що у батька з донькою були хороші відносини. Під час перебування ОСОБА_7 у лікарні у зв'язку з онкологічним захворюванням відповідач цілий тиждень 01.05.2009 року до 07.05.2009 року доглядала за ним з ранку до пізнього вечора. Після виписки з лікарні вона по кілька разів на тиждень відвідувала батька у квартирі АДРЕСА_3, давала ОСОБА_8 кошти на утримання, крім того, організувала для батька обряд хрещення. Оскільки на час смерті ОСОБА_7 відповідачка перебувала у відрядженні по роботі за межами м. Львові, тому попросила свою дочку та зятя допомогти її родичам на похороні батька.

З долученої до матеріалів справи довідки №56 від 05.11.2014 року вбачається, що в метричній книзі про тих, що отримали Хрещення в період з червня 2009 р. по червень 2010 р. у Свято-Георгіївському кафедральному храмі у м. Львові є запис про хрещення ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, під реєстраційним номером 223 від 18.08.2009 року. Зазначено, що хрещення було звершено на дому за адресою АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 167). Даний факт не заперечується сторонами і підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8

Таким чином, із аналізу встановлених обставин справи і досліджених доказів не вбачається, що відповідач ОСОБА_2 вчинялаумисні дії чи допускала бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю ОСОБА_7 Крім того, з пояснень сторін, третьої особи та показань свідків встановлено, що спадкодавець отримував належну допомогу, був доглянутий, тому у суду не має жодних підстав вважати, що спадкодавець потребував додаткової допомоги і саме від відповідачки.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачкою відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту умисного ухилення відповідачем від надання допомоги спадкодавцю, доказів потреби спадкодавця у допомозі відповідача, наявність у останньої можливості її надати та ухилення від обов'язку щодо її надання та не встановлено факту потреби ОСОБА_7 в матеріальній чи іншій допомозі, з приводу якої він би зверталася до відповідача і яка б йому в цьому відмовила або ухилялася б від її надання навмисно.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Інші доводи позивача висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному, суб'єктивному трактуванні ним фактичних обставин справи і норм матеріального права.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а відтак, у задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити.

Зі змісту ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачу.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.1224 ЦК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.