У х в а л а

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, за касаційною скаргою комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» на рішення апеляційного суду Львівської області від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року комунальне підприємство «Стрийтеплоенерго» (далі - КП «Стрийтеплоенерго») звернулось до суду з указаним позовом, який уточнило в процесі розгляду справи, та остаточно просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за теплопостачання в розмірі 6 400 грн 03 коп. за період з 01 лютого 2010 року до 01 травня 2013 року.

На обґрунтування позовних вимог КП «Стрийтеплоенерго» посилалось на те, що ОСОБА_3 користується послугами з теплопостачання у квартирі АДРЕСА_1, проте у добровільному порядку оплату за надану позивачем теплову енергію не здійснив, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню у примусовому порядку.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Стрийтеплоенерго» 6 400 грн 03 коп. заборгованості за послуги теплопостачання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 08 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі КП «Стрийтеплоенерго», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_3, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_1, проте ним не оплачено отримані за період з 01 лютого 2010 року до 01 травня 2013 року послуги з теплопостачання, дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення виниклої заборгованості саме з відповідача.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із відсутності доказів того, що відповідач був у спірний період чи є власником вказаної вище квартири або з ним укладено договір на надання послуг з теплопостачання цієї квартири і він є споживачем таких послуг.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 з 15 січня 2008 року зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 8, 156).

Відповідно до акта комунального підприємства «Надія» від 28 жовтня 2014 року станом на час складання акта ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживав (а. с. 118).

21 червня 2013 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 117).

Матеріали справи містять копію рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 серпня 2010 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь КП «Стрийтеплоенерго» 5 372 грн 53 коп. заборгованості за послуги теплопостачання, яка утворилася станом на 01 лютого 2010 року (а. с. 29).

Відповідно до ст. 317, ч. 4 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; власність зобов'язує.

Статтею 322 ЦК України установлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За умовами ст. 68 ЖК Української РСР та ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов'язок споживача послуг такі оплачувати.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.п. 4,35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників, які зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов'язки.

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 вказаного Закону).

Зважаючи на вищевикладене, та враховуючи, що власником квартири є ОСОБА_4, а відповідно і споживачем послуг, і позовні вимоги до неї не пред'явлені, тому суд апеляційної інстанції правильно відмовив у стягненні саме з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 лютого 2010 року по 01 травня 2013 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргукомунального підприємства «Стрийтеплоенерго» відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 08 жовтня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана