Номер провадження: 22-ц/785/8623/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

при секретарі: Ярахмедові Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, третя особа ОСОБА_4 про скасування розрахунку заборгованості за виконавчим листом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, третьої особи ОСОБА_4 про визнання розрахунку заборгованості від 07.04.2016 року при виконанні вимог рішення суду від 0l.03.2002 року за № АЄ-15 за виконавчим листом виданим 14.03.2002 року на суму 32056,83 грн., таким, який не відповідає чинному законодавству та його скасування. Мотивуючи свої вимоги тим, що 01.04.2002 року Постановою № 03-05-3730,731/1 про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за № АС-15 від 01.03.2002 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі ? частини на уримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та держмита на користь держави в сумі 51 грн. було відкрито виконавче провадження.

Як зазначає заявник, аліменти ним сплачувалися щомісячно з 2002 року по теперішній час, що підтверджується їх квитанціями.

Але в кінці травня 2016 року йому стало відомо (із матеріалів судового провадження) про наявність заборгованості на суму 32056,83 грн.

15 червня 2016 року його було ознайомлено із розрахунком заборгованості від 07.04.2006 року, який було розраховано старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_6, при виконанні вимог виконавчого листа виданого 14.03.2002 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області на виконання рішення по справі № АЄ-15 від 01.03.2002 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі ? частини на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається із тексту Розрахунку заборгованості в п. 5 Встановленої частини - «В матеріалах виконавчого провадження є дані щодо сплати боржником аліментів за вище вказаний період часу на загальну суму 2600 грн.» та провадиться по теперішній час.

Скаржник вважає, що судовий виконавець при складанні розрахунку заборгованості 07.04.2016 року порушила норму сімейного кодексу, а саме частину І статті 195 СК України, де чітко вказано - заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник одержував під час, протягом якого не проводилися їх стягнення.

Як зазначає скаржник, державний виконавець не вправі змінювати постановлене рішення суду 01.03.2002 року справа № АЄ-15, яким чітко встановлено, що аліменти стягуються у разі ? від розміру заробітку (доходу).

Таким чином, оскільки «заборгованість» по аліментам виникла під час виконання рішення суду, повторне звернення про стягнення заборгованості по аліментам законом не передбачається.

Постановою суду від 16.03.2011 року по справі № 2а-287/11 було визначено розрахунок заборгованості по аліментам, таким, що не відповідає чинному законодавству.

Як вбачається із матеріалів заборгованості по аліментах позивача склалась під час виконання рішення суду за виконавчим листом від 14.03.2002 року по справі № АЄ-15 при примусовому стягненні ? частини заробітку (доходу) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та розміри цих виплат повинні бути не менш 0,5% неоподаткованого мінімуму податку громадян.

Як вбачається із сум добровільної щомісячної сплати аліментів, боржником виконується рішення суду протягом 16 років.

Тому, як вважає скаржник, розрахунок заборгованості державного виконавця є незаконним, не відповідає обставинам справи та нормам діючого законодавства.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги скаржника у повному обсязі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

На підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 березня 2002 року по справі №АЕ-15 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання доньки Світлани, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

На підставі виконавчого листа, виданого 14 березня 2002 року Білгород-Дністровським міським судом по справі №АЕ-15 відкрито виконавче провадження по стягненню аліментів.

Відповідно до останнього розрахунку заборгованості від 23.02.2015 року заборгованість ОСОБА_2 щодо сплати аліментів станом на 28.02.2015 рік становить 25828 гр. 08 коп.

В матеріалах виконавчого провадження відсутні буль-які дані щодо місця роботи, місця розміру отриманих доходів ОСОБА_2 в період з 01.03.2015 року по 31.03.2016 року заборгованість визначається відповідно до вимог ч.3 ст.74 Закону Україну «Про виконавче провадження» та ч.3 ст.195 СК України виходячи з середньомісячної заробітної плати по м.Білгород-Дністровському. В матеріалах виконавчого провадження є дані щодо сплати боржником аліментів за вищевказаний період часу на загальну суму 2600 грн.

Згідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік», прожитковий мінімум на дитину - 2016 рік в Україні для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2016 по 30 квітня - 1455 грн., з 01 травня по 30 листопада 1531 грн., з грудня - 1689 грн.

30% від 1455 грн.-436,5 грн.; 30% від 1531 грн. -459,30 грн.; 30% від 1689 грн. - 506,7 грн.

На підставі вищевказаного 17 квітня 2016 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області складено розрахунок заборгованості, згідно якого встановлена заборгованість ОСОБА_2 по аліментах по виконавчому листу, виданого 14 березня 2002 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області на виконання рішення по справі № АЕ-15 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки Світлани, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно станом на 31.03.2016 рік становить 32056 грн. 83 коп.

Відмовляючи у задоволенні вимог зазначених в скарзі про визнання розрахунку заборгованості від 07.04.2016 року при виконанні вимог рішення суду від 0l.03.2002 року за № АЄ-15 за виконавчим листом виданим 14.03.2002 року на суму 32056,83 грн., таким, який не відповідає чинному законодавству та про його скасування, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості у повній відповідності із чинним законодавством України, а тому розрахунок є законним. Вимоги позивача не засновані на нормах Закону України «Про виконавче провадження» чи інших законодавчих актів.

Такий висновок відповідає встановленим у справі обставинам та є правильним.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Згідно з ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільних справах» судам необхідно врахувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначити, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 3, п. 2 ч. 4, ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема за заявою сторін виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7.13.1 п. 7.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника.

Сутність мінімального розміру аліментів встановленого у ч. 2 ст. 182 СК України полягає у приведення грошового забезпечення утримання неповнолітніх дітей у відповідність умовам дійсності з метою практичної реалізації потреб дитини в достатньому обсязі і на якісному рівні.

З огляду на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, міськрайсуд вірно вказав, що розрахунок заборгованості за аліментами повинен проводитися відповідно до СК України.

При цьому, встановивши, що боржник не надав державному виконавцю інформацію про джерела доходів (його роботу), суд першої інстанції правильно зазначив, що розрахунок заборгованості аліментів, проведений державним виконавцем, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, відповідає змісту ст. 195 СК України, положень Закону України «Про виконавче провадження» та наведеній Інструкції.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - засновані на помилковому тлумаченні норми ст. ст. 182, 195 СК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і фактично зведені до переоцінки встановлених обставин, яким судом належним чином надана вірна оцінка.

Доводи апеляційної скарги про добровільне виконання рішення суду про стягнення аліментів у розмірі, що не відповідає мінімальному розміру стягнення аліментів встановленого ст. 182 СК України, не спростовують обгрунтованість висновку суду першої інстнації про правильність розрахунку заборгованості по аліментам, виконаному державним виконавцем і його відповідності законодавству, а відтак і про відсутність підстав для скасування такого розрахунку.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.І. Дрішлюк

ОСОБА_9