Дата документу 21.04.2016
Справа № 320/1746/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«21» квітня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі Левандовській О.М.

за участю представника скаржника ОСОБА_1

представника відділу державної виконавчої служби Мелітопольського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Територіально відокремлене безбалансове відділення № 10007/0292 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на дії державного виконавця ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мелітопольського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2, скасувати постанову від 12 березня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа), зобовязати відділ державної виконавчої служби Мелітопольського управління юстиції Запорізької області прийняти до виконання виконавчий лист № 320/5920/15-ц, виданий 28 грудня 2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, винести постанову про відкриття виконавчого провадження. На обґрунтування скарги зазначив, що головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 було неправомірно відмовлено у відкритті виконавчого провадження, чим порушено приписи ст.ст. 124,129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримав скаргу в повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи відділу державної виконавчої служби Мелітопольського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, просила відмовити в її задоволенні. На обґрунтування свої заперечень зазначила, що нею було правомірно відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», на який суд послався при винесенні рішення і як наслідок був виданий виконавчий лист, передбачає право обтяжувала на продаж предмета забезпечувального обтяження, тобто у самостійний спосіб, який виключає заходи примусового виконання рішення, тобто виконання органами державної виконавчої служби.

В судове засідання заінтересована особа ОСОБА_3 не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши доводи скарги, пояснення заінтересованої особи, оцінивши зібрані у справі докази, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року набрало законної сили 22 грудня 2015 року.

28 грудня 2015 року за вказаним рішенням був виданий виконавчий лист в частині звернення стягнення на предмет застави.

Судом встановлено, що 11 березня 2016 року представник заявника звернувся до відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області з заявою про примусове виконання рішення.

12 березня 2016 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), відповідно до якої встановлено, що виконавчим документом передбачено звернути стягнення на предмет застави за договором застави товарів застави товарів в обороті № 113/1 від 27.09.2011 року товари в обороті, а саме: будівельні матеріали на суму 242 779,74 грн. за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. В.Інтернаціоналістів, 1/4, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», шляхом застосування процедури публічних торгів згідно з ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачає право обтяжувала на продаж предмета забезпечувального обтяження, тобто у самостійний спосіб, який виключає заходи примусового виконання рішення. Дана обставина унеможливлює здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду. Цим визначено суверенні права України на здійснення правосуддя та захист державою прав і свобод людини та законних інтересів інших субєктів права, які звернулися в установленому порядку до судів України. Припис про ухвалення судових рішень іменем України заснований на положеннях Конституції України про те, що судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і відповідно вони мають бути гарантовані державою.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього 3акону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

З приписів ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що заходами примусового виконання рішень, зокрема, є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Таким чином, державний виконавець фактично незаконно відмовився від виконання рішення, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання відповідно до приписів статті 124 Конституції України.

Більш того, державний виконавець при прийнятті оскаржуваної постанови помилково ототожнив різні за змістом і правовими наслідками юридичні поняття. Так, у п. 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», де говориться про продаж предмета обтяження шляхом проведення публічних торгів, йдеться саме про спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження, а не про спосіб виконання рішення суду, що не одне і теж.

Слід зазначити, що представник заявника звертає увагу суду на те, що заставне майно на даний час фактично знаходиться у відповідача, а представники позивача не наділені правом входити на територію інших осіб, вилучати майно, вимагати надати пояснення від осіб. Виключно державні виконавці мають повноваження на здійснення дій, спрямованих на встановлення місцезнаходження майна та на звернення стягнення на майно в передбаченому рішенням та як наслідок виконавчим листом порядку.

Позивач не має можливості виконати вказані дії самостійно або спонукати відповідача до здійснення будь-яких дій. Таким чином це призводить до неможливості реалізації частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

В той же час, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» саме державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Крім цього, відповідно до частини 3 статті 11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання. Таким чином, законодавство України наділяє державного виконавця всіма правами, які необхідні для виконання Рішення та Наказу

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи.

Згідно до п. 18 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6 суд зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Територіально відокремлене безбалансове відділення № 10007/0292 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на дії державного виконавця ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 19, 124, 129 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 208, 383 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Територіально відокремлене безбалансове відділення № 10007/0292 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на дії державного виконавця ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мелітопольського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2.

Скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) від 12 березня 2016 року, з примусового виконання виконавчого листа № 320/5920/15-ц, виданого 28 грудня 2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №113 від 06.10.2008 року та Додатковим договором № 1 від 27.09.2011 р. до Кредитного договору № 113 від 06.10.2008 року, укладеним між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в розмірі 1609740 грн.23 коп., що складається з: суми заборгованості по кредиту в розмірі 1344 489 грн. 80 коп., заборгованості по відсоткам в розмірі 239 333 грн.20 коп., пені в розмірі 22 698 грн. 23 коп. та витрат в розмірі 3219 грн., звернути стягнення на предмет застави за договором застави товарів в обороті № 113/1 від 27.09.2011 року товари в обороті, а саме: будівельні матеріали на суму 242 779 (Двісті сорок дві тисячі сімсот сімдесят девять) гривень 74 коп. за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 1/4, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (юридична адреса: м. Київ, вул. Госпітальна буд. 12-г, ), шляхом застосування процедури публічних торгів згідно з ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Зобовязати відділ державної виконавчої служби Мелітопольського управління юстиції Запорізької області прийняти до виконання виконавчий лист № 320/5920/15-ц, виданий 28 грудня 2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня проголошення рішення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Н.В.Кучеренко