Справа № 139/635/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 жовтня 2016 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Коломійцевої В.І.

секретаря Мельник А.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника органу опіки і піклування

Мурованокуриловецької районної державної адміністрації

Вінницької області ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини -

в с т а н о в и в:

05 серпня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Позов мотивувала тим, що з 01 травня 2010 року по 17 квітня 2015 року перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 17.04.2015 року після чого вони почали жити окремо. Від шлюбу мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після засідання опікунської ради при виконкомі Конищівської сільської ради залишився проживати з батьком, оскільки у неї не було постійного місця проживання. Зокрема, опікунська рада встановила дні перебування дитини з батьком з понеділка до пятниці. На вихідні дні дитина залишалась у неї. На даний час вона має постійне місце проживання у с.Конищів та перебуває у законному шлюбі. Спиртними напоями не зловживає, не палить. Вважає, що в інтересах сина проживати саме з нею, а не з його батьком.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов і просив визначити місце проживання сина ОСОБА_8 саме з ним (а.с. 36-38).

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_6 підтримала свою позовну вимогу про визначення місця проживання дитини з нею, а зустрічний позов ОСОБА_2 не визнала.

Представник позивача ОСОБА_1 суду пояснила, що її довірителька є матірю дитини. Дитина постійно проживала з нею. Після розірвання шлюбу з відповідачем, певний час за домовленістю батьків дитина з понеділка до пятниці перебувала у батька, а на вихідні дні дитину забирала матір, і це було систематично. Однак в подальшому відповідач почав заперечувати щодо спілкування дитини з матірю, налаштовує дитину проти неї, перешкоджає у спілкуванні, не допускає до телефону. На даний час її довірителька перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, якій має добрі стосунки з її сином. Спиртними напоями не зловживає, чекає на другу дитину. Вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити місце проживання разом з матірю. Зустрічний позов вважає необґрунтованим, докази недостовірними, оскільки лише два з половиною місяця як відповідач почав проживати у ІНФОРМАЦІЯ_2, а виконком сільської ради надаючи характеристику зазначив автобіографію починаючи з навчання відповідача. Також, звернула увагу на те, що коли її довірителька приїжджала за дитиною одразу ж приїжджала голова сільської ради, яка і видавала довідки, що викликає сумнів в їх обєктивності.

Відповідач та його представник за первісним позовом ОСОБА_2 позов ОСОБА_6 не визнали. Зустрічний позов підтримали з підстав, наведених у ньому. Відповідач ОСОБА_2 зокрема пояснив, що чотири з половиною років проживав з позивачкою у зареєстрованому шлюбі. У квітні 2015 року шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу позивач забрала дитину і поїхала проживати в с.Бахтин. Однак через пару днів подзвонила і сказала, що дитина плаче, хоче додому. Він приїхав і забрав сина. З цього часу син проживає разом з ним. 14.04.2015 року рішенням опікунської ради було визначено, що дитина з понеділка до 15 год пятниці буде проживати з ним, а на вихідні з матірю. Все літо на вихідні дні він возив дитину до матері, ніколи не забороняв їй бачитись з сином. 04 вересня 2015 року син сам не захотів їхати до матері. Зазначив, що колишня дружина не контролює свою поведінку, постійно скандалить, зривається на дитині. Син розповідав, що мати ставила йому на голову подушку, била. Протягом всього часу проживання дитини з ним, позивачка жодного разу не надавала дитині матеріальної допомоги, лише на день народження сина подарувала шоколадку і книжку з пазлами.

Представник органу опіки і піклування Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги позивача за первісним позовом не підтримав. Висновок органу опіки та піклування Мурованокуриловецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з матірю також не підтримав, посилаючись на те, що під час прийняття висновку позивач ввела членів комісії в оману, вказала, що вона ніколи не матиме дітей, а в засіданні виявилось, що вона чекає на другу дитину. Заявив, що дитина дуже привязана до батька, тому вбачає за доцільне подальше проживання дитини разом із батьком ОСОБА_7 В подальшому в судові засідання не зявився.

Представник органу опіки і піклування Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_10 після дослідження всіх обставин та доказів у справі підтримав висновок органу опіки та піклування Мурованокуриловецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з матірю. Вважає, що малолітня дитина сторін повинна проживати з матірю. Тому просив первісний позов задовольнити, а в зустрічному відмовити.

За клопотанням позивача за первісним позовом ОСОБА_6 було допитано в якості свідка її чоловіка ОСОБА_9, який пояснив, що з травня 2015 року почав проживати з позивачкою. 17 липня 2015 року вони офіційно зареєстрували шлюб. З травня місяця вони кожні вихідні забирали сина дружини до себе. 04 вересня 2015 року черговий раз приїхавши забрати сина до себе, на подвіря вийшов відповідач сказав, що дитина відмовляється їхати з ними, при цьому тримав дитину на руках. В подальшому наказав сину йти до велосипеда, який стояв біля будинку. Це відбувалось в присутності голови сільської ради.

Свідок ОСОБА_11, суду пояснила, що позивачка є її невісткою. При відвідуванні сімї сина вона бачила як ОСОБА_6 займалася зі своїм сином, читала йому казки, піклувалася про дитину. Завжди дуже охоче розповідає про свого сина, хвилюється за нього, хоче щоб дитина проживала з нею. Також зазначила, що ОСОБА_6 хороша господиня, смачно готує, в хаті завжди чистенько.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що працює вихователем дитячого садочку с.Конищів, який раніше відвідував ОСОБА_13. Одного разу вона на прохання бабусі поїхала разом з позивачем за сином до відповідача. Зайшовши на подвіря позивач покликала сина «ОСОБА_13 йди до мене». Костя глянув у веранду сказав «ні», після чого батько взяв його на руки. В подальшому позивач попросила дати сина їй, батько відмовився. Вважає, що дитину настроїли проти матері. Також висловила думку про те, що дитина повинна проживати з матірю.

За клопотанням відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 було допитано свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона є членом опікунської ради при виконкомі Конищівської сільської ради, а також односельчанкою та кумою батьків відповідача. Неодноразово спілкувалася з дитиною сторін. Вважає, що мати недостатньо приділяє уваги дитині. Жодного разу, не відвідувала дитину, коли хлопчик був у селі. Зауважила, що вона як член опікунської ради перед засіданням коли розглядалася заява ОСОБА_2 про встановлення днів та годин перебування з сином радила позивачу, щоб остання добивалася, щоб син жив з нею, однак позивач погодилася на пропозицію батька. Зауважила, що під час спільного проживання сторін хлопчик був замкнутий, пасивний, а після того, як хлопчик почав жити з батьком і його новою дружиною, змінився, став активний, більш комунікабельний.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що він неодноразово разом з ОСОБА_2 приїжджав до ОСОБА_6 забирати дитину. Перший раз позивач не віддала дитину пославшись на те, що ОСОБА_13 хворіє. На другий та третій рази просто казала, що дитину не віддасть. Це завжди супроводжувалось погрозами та скандалами, позивач вела себе агресивно, неадекватно. Оскільки часто спілкується з сімєю ОСОБА_2 може сказати, що дитина більше прихильна до батька.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що з 01 травня 2010 року по квітень 2015 року її син перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі. Діти жили окремому у їх будинку. Після розірвання шлюбу позивач забрала речі та дитину і поїхала проживати до своєї баби у с.Бахтин. Однак через пару днів син привіз онука додому і до липня 2015 року дитина проживала з ними. Позивач не наполягала щоб дитина жила з нею. Зауважила, що позивачу ніколи не забороняли бачитись та брати сина. Від 04 вересня 2015 року дитина повністю відказалася від матері. Онук казав, що мати його била і душила.

Свідок ОСОБА_17, (колишній сільський голова с.Кукавка) суду показала, що в вересні цього року була свідком того, як позивач разом зі своїм чоловіком та двома свідками приїхала забирати дитину у ОСОБА_2 Позивач просила сина, щоб він до неї підійшов, однак він махав головою і казав, що до мами не піде, постійно тиснувся та ховався за батька. ОСОБА_2 казав синові ОСОБА_13 біжи до мами, однак ОСОБА_13 почав плакати, сказав, що не хоче їхати з мамою. Вона була здивована такою поведінкою дитини. Щодо наданих нею довідок зазначила, що перед тим як їх видати, вона, секретар та член виконкому відвідали сімю відповідача, подивились умови проживання. В хаті за виключенням однієї кімнати був зроблений ремонт, стіни побілені, вікна покращені, подвіря чисте. Дані характеристики на відповідача до періоду його проживання були записані з його слів.

Свідок ОСОБА_18 суду показала, що проживає по сусідству з батьками відповідача. Кожні вихідні ОСОБА_2 відвідує батьків разом з сином. Зазначила, що дитина дуже привязаний до батька. Мати хлопчика знаючи, що він у селі жодного разу не приходила, не відвідувала сина.

Свідок ОСОБА_19 - вихователь Кукавського дитячого садка, суду показала, що з вересня 2015 року їх садочок відвідує ОСОБА_7. 12.10.2015 року в його день народження до нього приїхала мати, вони були попереджені про її приїзд, хлопчик був підготовлений. Маму провели у спальню, коли хлопчик зайшов і побачив маму почав одразу ж плакати, просив не забирати його. Інша вихователька сказала, що його ніхто не забере, тоді хлопчик заспокоївся. Мати близько 20-25 хвилин спілкувалася з дитиною. Зазначила, що в садочку неодноразово проводилися бесіди на тему Моя сімя, Моя родина, однак дитина про маму не нагадувала, не розмовляла. Хлопчик розповідав лише про батька, який щоранку його привозить в садочок.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази, дійшов висновку, що первісний позов ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 травня 2010 року (а.с. 6), мають малолітнього сина: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та (а.с. 7).

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17.04.2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6).

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Місце проживання дитини визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

За заявою ОСОБА_2 про встановлення днів та годин спілкування з сином, 14 квітня 2015 року протоколом засідання опікунської ради при виконкомі Конищівської сільської ради вирішено встановити дні та години перебування батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_7: понеділок, вівторок, середа, четвер, пятниця (до 15 год.). Син ОСОБА_7 в ці дні буде перебувати в дитячому садку НВК с. Конищів та на належній території батька (житловому будинку) (а.с.8).

На даний час згоди між батьками щодо визначення місця проживання дитини не досягнуто.

Із довідки НВК «ЗНЗ-ДНЗ» с. Конищів № 131 від 27.07.2015 року вбачається, що дитина відвідувала дитячий садок, до якого його приводили і забирали: мама ОСОБА_6 або батько ОСОБА_20 (деколи дід або баба). Виховні заходи, в яких приймав участь ОСОБА_13, відвідували мама, батько, дід і бабка. Батьківські збори відвідувала мама. Дитина регулярно була доглянута, мала чистий та охайний вигляд (а.с. 9).

Із довідки виконкому Кукавської сільської ради слідує, що ОСОБА_7 відвідує Кукавський дитячий навчальний заклад із 03 вересня 2015 року (а.с. 102).

Відповідно до ч.1 ст. 161 Сімейного Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Абзац другий ч.1 ст. 161 СК України приписує, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4, фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із сином. Кожен з батьків позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. (а.с. 11, 13, 42, 43,72,79).

ОСОБА_6 не працює, перебуває у відпустці по догліду за дитиною. Її чоловік ОСОБА_9 працює шофером у ФОП ОСОБА_21 Його середньомісячна заробітна плата становить 1450,00 гривень (а.с. 209,210).

ОСОБА_2 зареєстрований як безробітній в Мурованокуриловецькому РЦЗ з 20 липня 2015 року. Його дохід за липень-серпень 2015 року становив 1132 (одна тисяча сто тридцять дві) гривні 50 копійок (а.с. 44).

Із акту перевірки матеріально-побутових умов від 26 серпня 2015 року ОСОБА_6 (а.с. 31) слідує, що будинок, в якому вона на даний час проживає, складається з трьох кімнат, коридору, опалення пічне, водопровід та каналізація проведені. В будинку проведено косметичний ремонт, облаштовано дитячу кімнату в якій є іграшки, дитячі книжки.

Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов від 31.07.2015 року, 27.08.2015 року ОСОБА_2 (а.с. 39, 40), будинок складається з пяти кімнат. В будинку чисто та затишно. Для дитини є окрема кімната в якій є ліжко, робочий стіл, іграшки та книжечки.

Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК ). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1 ст.33 Конституції).

Однак визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.

Отже чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

Сімейне право закріплює в обов'язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

За клопотанням сторін у даній справі було проведено судово-психологічну експертизу. Згідно висновку експерта № 1113/16-21 від 12.09.2016 року, сімейна ситуація для дитини є складною та має на неї негативний вплив саме через неможливість батьків домовитися та порозумітися стосовно проживання та спілкування з дитиною. При цьому відношення дитини до кожного з батьків є позитивним, остання проявляє бажання спілкуватися з обома батьками. Також відношення кожного з батьків до дитини характеризується почуттям любові та турботи до своєї дитини. Виходячи з індивідуально-психологічних особливостей, емоційного стану, рівня розвитку, інтересів дитини, з точку зору її психологічного комфорту та здоровя краще мати вільне спілкування з обома батьками (за умови домовленості двох сторін). Дитина проявляє бажання мати спілкування з обома батьками та хоче проживати то в батька, то в матері.

Тобто, в даному випадку, суд вважає встановленим рівність умов проживання сторін, їх однакове любляче ставлення до дитини, та однакове любляче ставлення дитини до обох своїх батьків.

Тому, при вирішенні даної справи суд враховує наступні обставини.

У відповідності до ст.ст. 9, 18 Конвенцій про права дитини одним із основоположних принципів вирішення спорів щодо дітей являється найкращий інтерес дитини.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст. 141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини.

Тим більше, що поняття розлучення не співпадає з поняттям визначення місця проживання, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосуються тільки місця проживання дитини до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

Із висновку органу опіки та піклування Мурованокуриловецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, 12.10.2010 року № 01.27/2467 від 08 вересня 2015 року (а.с. 60) слідує, що органи, на які покладено обовязок захищати права та інтереси дітей, вважають за доцільне місце проживання малолітнього ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 визначити біля матері, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Однак при цьому, судом враховано, що орган опіки та піклування зясувавши рівність умов проживання дитини як у позивача так і у відповідача, керувався лише принципом 6 Декларації прав дитини, який, як уже було зазначено не можна тлумачити як перевагу матері над батьком при визначенні місця проживання дитини.

В судовому засіданні встановлено, що дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає із батьком в с. Кукавка Могилів-Подільського району. Батько турбується за свого сина, займається його вихованням та розвитком, матеріально утримує.

Разом з тим, з висновку експерта № 1113/16-21 від 12.09.2016 року слідує, що дитина є прихильною до матері. Психологічний барєр між мамою та сином існує через їх неможливість спілкуватися у будь-який час. При цьому існує негативний вплив батька до ставлення дитини до матері і поведінку дитини щодо дій матері можна розцінювати як наслідок цього впливу. Тобто, суд вважає доведеним твердження позивача про те, що батько дитини формує негативну думку щодо неї. А це, в свою чергу, в контексті Принципу 6 Декларації прав дитини, безумовно перешкоджає та перешкоджатиме в подальшому у праві позивача на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участь у її вихованні. Малолітня дитина відчуває брак материнської любові та турботи.

При цьому, пояснення свідків, жодним чином не спростовують висновку експерта, а лише доповнюють його, хоча в окремих моментах і суперечать йому в частині оціночних суджень щодо подій та поведінки малолітньої дитини, які мали місце, та її ставлення до матері. Зокрема, свідок ОСОБА_12 зазначила у своїх показах, що була присутньою при тому, як одного разу ОСОБА_13 відмовився іти до матері (слова даного свідка були підтвердженні поясненнями колишнього сільського голови с. Кукавка ОСОБА_17Г.). Вказане на думку того ж свідка, а також в контексті висновку експерта, свідчить виключно про негативний вплив батька на ставлення дитини до матері. Свідок ОСОБА_14, яка є членом опікунської ради, зауважила, що під час спільного проживання сторін хлопчик був замкнутий, пасивний, а після того, як він почав жити з батьком і його новою дружиною, змінився, став активний, більш комунікабельний. Однак експертом у повній мірі обґрунтовано, що для дитини в цілому сімейна ситуація є складною та має на неї негативний вплив саме через неможливість його батьків домовитися та порозумітися між собою. Тому в даному випадку суд оцінює зміну поведінки хлопчика саме у звязку з тим, що сторони почали рідко бачитися, спілкуватися і конфліктувати на очах дитини, а не через те, що хлопчик почав проживати з батьком. Свідок ОСОБА_22 підтвердив наявність тривалого конфлікту сторін щодо дитини. Його судження про те, що дитина більше прихильна до батька, а не до матері, суд сприймає критично, оскільки дана обставина не знайшла свого підтвердження. Так само нічим не підтверджені пояснення свідка ОСОБА_16, яка є матірю відповідача, про те, що від 04.09.2015 року дитина повністю відмовилася від матері і що мати била, душила чи вчиняла будь-яке інше насильство відносно хлопчика. Пояснення свідка ОСОБА_19 про те, що одного разу хлопчик побачивши маму заплакав і просив його не забирати і в садочку під час бесід на тему «Моя сімя», «Моя родина» розповідає лише про батька з яким він проживає, в сукупності з висновком експертизи, суд сприймає як доказ того, що поведінку дитини щодо матері можна розцінювати як наслідок психологічного впливу на хлопчика зі сторони батька.

Отже, по даній справі суд виходить з того, що існуюча конфліктна ситуація між батьками порушує розпорядок життя дитини, що в подальшому може призвести до негативного впливу на її розвиток; психологічний барєр між малолітньою дитиною та матір'ю обумовлений окремим проживанням від матері, відповідними мотивами поведінки батька, є наслідком стороннього впливу на дитину, що є неприпустимим з огляду на вік і розвиток дитини; син сторін потребує тісного зв'язку з матір'ю, їх спільне проживання не призведе до негативних наслідків.

Відповідно до положень ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Судом по даній справі не допитувався малолітній ОСОБА_7, оскільки згідно висновку експерта останній не є спроможним з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища (залежність від впливу батьків та інших дорослих на його поведінку) усвідомити реальний зміст власних дій.

Разом з тим, суд розяснює сторонам, що відповідно до ст. 160 СК України вони не позбавлені права звернутися до суду з новим позовом у будь-який час після досягнення сином 10-річного віку, коли спір щодо визначення місця проживання дитини, яка досягла десяти років, вирішується з урахуванням думки самої дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини саме з матірю - позивачем за первісним позовом ОСОБА_6, так як остання у повній мірі здатна забезпечити належні умови для виховання дитини, що буде повністю відповідати інтересам дитини та вимогам Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 243 гривні 60 копійок сплаченого нею судового збору.

Також з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 слід стягнути 1761 гривню 60 копійок витрат на проведення експертизи.

Керуючись: ст.ст. 141, 160, 161, 171 СК України, Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст.ст. 21, 24, 33 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, з матірю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок та витрати на проведення експертизи в розмірі 1761 (одна тисяча сімсот шістдесят одна) гривня 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: