Справа № 226/208/16-п
Провадження № 2/226/214/2016
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 серпня 2016 року м. Димитров
Димитровський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Редько Ж.Є.,
при секретарі Мітюхіній О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 до суду не зявився, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність.
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до суду не зявилися, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність та про невизнання ними позовних вимог у повному обсязі.
Представник відповідачів ОСОБА_7 також до суду не зявилася, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, надавши письмове заперечення, відповідно до якого вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.121 ЦПК України сторони зобовязані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів та незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору. Проте, позивач, якому достеменно відомо про наявність таких рішень, умисно не зазначає про них у позові. Тоді як 16.04.2015 року Димитровським міським судом було ухвалено рішення за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За цим же рішенням зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання вселення незаконним та виселення без надання іншого житлового приміщення залишено без задоволення. Апеляційним судом Запорізької області 18.09.2015 року за результатами розгляду апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_8 ухвалив нове рішення, яким рішення Димитровського міського суду від 16.04.2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, скасував. В іншій частині рішення, а саме за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою: м.Димитров, м-н «Світлий», 17/81, набрало законної сили. При розгляді спору в суді першої та апеляційної інстанції між тими самими сторонами, про той самий предмет були також і ти самі підстави, а саме зазначені позивачем акти, які він надав до суду в обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог та які були розглянуті судом. 24.12.2015 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ винесено ухвалу про залишення без змін рішення апеляційного суду Запорізької області від 15.09.2015 року. 23.03.2016 року до Верховного суду України направлено заяву про перегляд судового рішення по цивільній справі у звязку з неоднаковим застосуванням норм процесуального права. На теперішній час відомості щодо результатів розгляду заяви відсутні.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, є комунальною власністю і на підставі ордеру на житлове приміщення № 47-595, виданого за рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів м.Димитров від 15.03.1982 року, передана у користування відповідачу ОСОБА_4, який мав на той час склад сімї: дружину ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 Дана обставина підтверджується ордером на зазначену квартиру (а.с.8).
Згідно свідоцтву про народження батьками позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка згідно свідоцтву про смерть померла 11.10.1986 року (а.с.7, 7 зворот).
Відповідно до свідоцтва про шлюб відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 12.07.1991 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6 зворот).
Відповідно до довідок приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 09.10.2014 року та від 27.10.2014 року у вказаній квартирі зареєстровані: відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 Другий син відповідача ОСОБА_6 06.10.2010 року знятий з реєстрації за зазначеною адресою (а.с.5, 6).
Відповідно до актів від 07.11.2014 року, від 20.10.2014 року, від 03.11.2014 року, що ОСОБА_1 з вересня 2014 року не має можливості користуватися квартирою за адресою: АДРЕСА_1, оскільки у вказаному житловому приміщенні замінено вхідний замок (а.с.9, 10).
За зверненнями відповідача ОСОБА_4 від 10.01.2015 року, від 22.01.2015 року та від 26.01.2015 року про прийняття засобів до сина ОСОБА_1, який скоює стосовно нього протиправні дії, Димитровським МВ ГУМВС України в Донецькій області складені висновки від 14.01.2015 року № 49 та від 06.02.2015 року № 158, відповідно до яких було встановлено, що між ОСОБА_4 та його сином ОСОБА_1 відбуваються конфлікти з приводу проживання у квартирі 81 буднку 17 м-ну «Світлий» в м.Димитров, на час звернень у Димитровському міському суді Донецької області відбувається судовий розгляд за фактом виселення ОСОБА_1 зі спірного жилого приміщення. У своїх заявах ОСОБА_4 вказує на те, що його син ОСОБА_1 здійснює на нього психологічний вплив, без його відома демонтував замок на вхідній двері, намагався їх зняти, без його дозвілу приводив сусідів і приносив свої речі. Опитаний ОСОБА_1 вказав, що замок і вхідні двері він не мав на меті пошкодити, лише імітував пошкодження, щоб його пустили до квартири, що сусідів він приводив до квартири з метою фіксації факту його фактичного проживання у спірній квартирі, так як його батько в суді стверджує протилежне (а.с.10, 11).
За зверненням позивача ОСОБА_9 від 22.01.2015 року про те, що його батько не відкриває йому вхідні двері у квартиру і не дає змінити замок, через що між ними виник конфлікт, Димитровським МВ ГУМВС України в Донецькій області складений висновок від 23.02.2015 року № 225 (а.с.12).
Проведеними перевірками було встановлено, що в діях сторін не вбачається ознаків злочину або адміністративного правопорушення, було рекомендовано провести з ними профілактичну роботу.
Своїм листом від 30.01.2015 року прокуратура м.Димитров повідомила ОСОБА_1 про розгляд його скарги на бездіяльність працівників Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області при вирішенні звернення позивача від 18.01.2015 року щодо вчинення самоуправних дій ОСОБА_4, вказавши, що у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення було складено відповідний висновок (а.с.11 зворот).
16.04.2015 року Димитровським міським судом Донецької області ухвалено рішення у цивільній справі № 2/226/8/2015 (№ 226/2548/14-ц) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, визнання вселення незаконним та виселення без надання іншого житлового приміщення, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені: ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_4. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с.70-79)..
15.09.2015 року рішенням апеляційного суду Запорізької області рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16.04.2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, було скасовано; у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відмовлено (а.с.49-55).
24.12.2015 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою залишено без змін рішення апеляційного суду Запорізької області від 15.09.2015 року (а.с.47-48).
Дана ухвала суду від 12.05.2016 року ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13.07.2016 року скасована, а справа направлена для продовження розгляду по суті.
Згідно за ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт з користування спірним житловим приміщенням, який загострився у 2014 році, наслідком якого було звернення сторін до суду з відповідними позовами. За результатами розгляду позовів сторін, а саме: за рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15.09.2015 року, право позивача ОСОБА_1 на користування спірним житловим приміщенням було підтверджено. Під час розгляду справи позивач також посилався на вищенаведені письмові докази, якими підтверджувалися сталі неприязні стосунки, що виникли між батьком та сином з приводу користування спірною квартирою. При цьому ОСОБА_1 у своєму зустрічному позові зазначав, що незважаючи на ці перешкоди, він проживав у спірній квартирі і у січні 2015 року усунув першкоду у користуванні житла. Про це зазначено у рішенні апеляційного суду Запорізької області від 15.09.2015 року (а.с.50).
Отже надані ОСОБА_1 докази підтвердують вчинення ОСОБА_4 перешкод у користуванні позивачем спірним житловим приміщенням у минулому та мають разовий характер. Після обоюдних звернень сторін до правоохоронних органів з приводу наведених випадків перешкод останні усувалися та припинялися, сторони обмежувалися застосуванням до них засобів профілактичного характеру.
Інших доказів перешкоджання відповідачами, зокрема ОСОБА_3, позивачем суду не надано.
Усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням повинно мати на меті тривале порушення повноважень користувача, а не ті, що існували у минулому. Крім того, спосіб захисту порушеного права повинен бути дієвим і конкретним. Само по собі зобовязання не чинити перешкод у користуванні житловиим приміщенням без визначення конкретного способу захисту не відповідає змісту ч.2 ст.16 ЦК України. Отже підстав для задоволення позову немає.
Керуючись ст.ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України ст.ст. 10, 60, 79, 81, 88, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобовязання відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23.08.2016 року

Суддя Ж.Є.Редько