ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Бутенка В.О.,

за участі секретаря: Литвиненко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 червня 1990 року відділом місцевого ЗАГСу міста Шахтинськ, Карагандинської області, зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_2, про що зроблено відповідний актовий запис №252. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, 18 грудня 1991 року відповідач, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 укладають договір дарування. Так, згідно умов договору дарування, гр. ОСОБА_3 подарував відповідачу жилий будинок, що знаходиться за адресою: смт. Борова, вул. Поповича, 43, Фастівського району, Київської області, розташованого на земельній ділянці розміром 1425 кв. м. На вказаній земельній ділянці розташований жилий будинок, деревяний, критий шифером, жилою площею 44, 4 кв. м., прибудова, погреб, сарай, туалет, огорожа, криниця. На підставі заяви відповідача від 18 червня 1996 року йому був наданий дозвіл на добудову до будинку, після чого, житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою ними спільно був добудований. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 13 червня 1997 року, вбачається, що власником жилого будинку є відповідач. За час перебування у шлюбі з відповідачем будинок істотно збільшився у своїй цінності внаслідок трудових та грошових затрат подружжя, шляхом добудов та ремонтів. Починаючи з грудня 2015 року відповідач почав себе дивно вести, а саме часто покидати місце проживання, не пояснюючи причин своєї відсутності, влаштовував конфлікти, сварки, в ході яких почав заявляти, що все майно належить йому, і тільки йому, при цьому зазначаючи, що позивачу нічого не належить. Таким чином, позивач просить суд визнати за нею право спільної сумісної власності на житловий будинок, а саме в рівних частинах по ? частки за кожним.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно статті 70 СК України у разі поділу майна частки дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч. 1 статті 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

Судом встановлено, що 20 червня 1990 року відділом місцевого ЗАГСу міста Шахтинськ, Карагандинської області, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про що зроблено відповідний актовий запис №252 (а.с. 6).

Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, 18 грудня 1991 року відповідач, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 укладають договір дарування (а.с. 7-10).

Так, згідно умов договору дарування, гр. ОСОБА_3 подарував відповідачу жилий будинок, що знаходиться за адресою: смт. Борова, вул. Поповича, 43, Фастівського району, Київської області, розташованого на земельній ділянці розміром 1425 кв. м. На вказаній земельній ділянці розташований жилий будинок, деревяний, критий шифером, жилою площею 44, 4 кв. м., прибудова, погреб, сарай, туалет, огорожа, криниця.

На підставі заяви відповідача від 18 червня 1996 року йому був наданий дозвіл на добудову до будинку, після чого, житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою ними спільно був добудований (а.с. 11).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 13 червня 1997 року, вбачається, що власником жилого будинку є відповідач (а.с. 12-21).

За час перебування у шлюбі з відповідачем будинок істотно збільшився у своїй цінності внаслідок трудових та грошових затрат подружжя, шляхом добудов та ремонтів. Починаючи з грудня 2015 року відповідач почав себе дивно вести, а саме часто покидати місце проживання, не пояснюючи причин своєї відсутності, влаштовував конфлікти, сварки, в ході яких почав заявляти, що все майно належить йому, і тільки йому, при цьому зазначаючи, що позивачу нічого не належить.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 635, 88 грн.

Враховуючи те, що житловий будинок №43 по вулиці Поповича в смт. Борова, Фастівського районі, Київської області був спільно добудований в період шлюбу при поділі майна позивачу необхідно виділити у власність 1/2 вказаної частини будинку, а іншу частину будинку залишити у власності відповідача.

На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, а також повне визнання позовних вимог, керуючись ст. ст. 60, 62, 70, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 60, 212-215, 218 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, право спільної сумісної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Поповича, 43, в рівних частинах по ? частині за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, 16 квітня 1964 року, судовий збір в розмірі 635 грн. 88 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О.Бутенко