Справа № 161/5427/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/1467/16 Категорія: 50 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Кирилюк О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду від 12 вересня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 до 12 січня 2005 року. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька ОСОБА_4, яка є інвалідом дитинства, страждає на дитячий церебральний параліч, помірну розумову відсталість.

За рішенням суду з відповідача на її користь з 25 липня 2006 року стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 400 грн. на місяць до досягнення донькою повноліття.

Вважає, що сума аліментів має бути збільшена до 3 000 грн. щомісячно, оскільки коштів, які сплачує відповідач катастрофічно не вистачає на утримання доньки, у зв'язку із захворюванням якої вона несе постійні додаткові фінансові витрати на ліки, здорове харчування, проходження курсів масажів, санаторно-курортне оздоровлення зі спеціальними педагогами.

Сама вона є інвалідом другої групи. З метою належного догляду за донькою вона вимушена була звільнитися з роботи на початку 2014 року.

Відповідач є успішним підприємцем, має свої торгові точки.

Враховуючи викладене, просила збільшити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 3 000 грн. щомісячно з дати звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12 вересня 2016 року позов задоволено.

Постановлено розмір аліментів змінити - стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 3 000 гривень на місяць до досягнення нею повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі до січня 2005 року, коли шлюб між ними було розірвано, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а. с. 4 зворот). Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 03 квітня 2000 року в період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_3 зазначений батьком дитини в актовому записі про її народження і у свідоцтві про народження (а. с. 4).

На час розгляду справи батьківство відповідача щодо його дочки не оспорене, відомості про нього як про батька з актового запису про народження не виключені.

Неповнолітня ОСОБА_4 проживає з матір'ю ОСОБА_1 і є інвалідом дитинства, потребує систематичного відновного лікування та постійного стороннього догляду (а. с. 7-9).

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 цього Кодексу передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Отже підставами визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі є нерегулярність, мінливість доходу платника аліментів, одержання ним частини доходу в натурі та інші істотні обставини.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 14 липня 2006 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття (а. с. 5).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований приватним підприємцем, перебуває на спрощеній системі оподаткування, його дохід є мінливим. Згідно з інформацією, наданою Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області, ОСОБА_3 за 2015 рік отримав дохід від підприємницької діяльності у розмірі 670300 грн., тобто понад 55000 грн. на місяць (а. с. 47, 74), а відтак він має реальну можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у збільшеному розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 з 2014 року не працює, є інвалідом ІІ групи, здійснює догляд за дитиною-інвалідом, отримує державну соціальну допомогу на доньку в розмірі 791 грн. щомісячно, з травня 2016 року їй призначено надбавку на догляд за ОСОБА_4 в розмірі 1531 грн. щомісячно (а. с. 9, 43).

Відповідач ОСОБА_3 у 2015-2016 роках звертався до медичного закладу з приводу захворювання на панкреатит та гіпертонічну хворобу, за станом здоров'я потребує постійного прийому медикаментів, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого (а. с. 52). Однак доказів того, що через наявні захворювання він не може працювати і отримувати дохід, а також щодо вартості свого лікування відповідач суду не надав, інвалідність йому не встановлена.

З відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам вбачається, що приватний підприємець ОСОБА_3 здійснює свою підприємницьку діяльність з використанням найманої праці (а. с. 61-72).

На утриманні відповідача перебуває двоє інших його малолітніх дітей (а. с. 53, 60), однак це не звільняє його від обов'язку утримувати дитину позивача і не позбавляє його можливості сплачувати аліменти на її утримання у підвищеному розмірі.

Матір відповідача ОСОБА_5 проживає разом з ним і отримує пенсію за віком у розмірі 1822 грн. на місяць (а. с. 56). Доказів понесення витрат на матеріальну допомогу матері ОСОБА_3 суду не надав.

Задовольняючи позов та збільшуючи розмір стягнутих аліментів до 3 000 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив з наведених вище обставин, а також з того, що у зв'язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари з часу постановлення у 2006 році попереднього рішення суду, яким розмір аліментів був визначений у сумі 400 грн., матеріальний стан позивача погіршився, розмір коштів, які сплачує відповідач, не відповідає потребам неповнолітньої дитини-інваліда.

Такі висновки суду ґрунтуються на повному і всебічному з'ясуванні дійсних обставин справи, їх правильній правовій оцінці.

Розмір аліментів (3 000 грн. на місяць) визначений судом з врахуванням всіх обставин, що мають істотне значення, а саме - стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і непрацездатної матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, спростовуються змістом рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

За змістом ст. ст. 182-184 СК України базою для визначення розміру аліментів є дохід (заробіток) платника.

Про це ж йдеться і у підпункті 16 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при призначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», на який посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, згідно з яким утримання аліментів провадиться, зокрема з доходів від підприємницької діяльності. Той факт, що згідно з п. 13 даної постанови утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків, ніяким чином не впливає на правильність вирішення спору, оскільки по-перше, дана правова норма стосується порядку виконання рішення про стягнення аліментів, а не вирішення справи, по-друге, аліменти стягнуті з відповідача у твердій грошовій сумі, а не у частці від його доходу.

Безпідставним є і твердження відповідача про те, що суд першої інстанції прийняв до уваги всю суму його доходу, не врахувавши понесені ним витрати на сплату єдиного податку, ЄСВ, сплату заробітної плати найманим працівникам, придбання товару.

Хоча Податковим кодексом України не передбачено ведення обліку та декларування витрат за результатами здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, однак відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всупереч наведеним правовим нормам ОСОБА_3 не надав суду доказів того, яка частина доходу залишається в його розпорядженні після здійснення всіх необхідних платежів.

Разом з тим, згідно з наданими відповідачем відомостями про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам (а. с. 61-72) та таблицею нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування (а. с. 73), щомісячні витрати ОСОБА_3 на вказані цілі є незначними у порівнянні з його доходом і в сукупності не перевищують 20 % доходу.

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом наведених правових норм, якщо батьки (або один з них) мають можливість матеріально забезпечити свою неповнолітню дитину на рівні, вищому, ніж встановлений державою прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, то слід орієнтуватися саме на такий більш високий рівень, що відповідає інтересам дитини.

Батько дитини ОСОБА_3 за своїм матеріальним становищем має більше фінансових можливостей для участі в її утриманні, однак це не означає, що такий обов'язок покладено лише на нього, оскільки матір дитини теж зобов'язана її утримувати відповідно до своїх можливостей.

Що стосується наявності у відповідача двох інших малолітніх дітей та непрацездатної матері, а також стану його здоров'я, то суд першої інстанції врахував дані обставини при визначенні розміру аліментів і дав їм належну оцінку, що відображено у мотивувальній частині рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, постановленого з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від 12 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: