АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3362/16 Справа № 183/7532/15 Головуючий у 1 й інстанції - Юр'єва Т. І. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилається на те що, ІНФОРМАЦІЯ_1 року близько 11 год. 00 хв. під час проведення першої сесії Новомосковської міської ради VII скликання в будівлі Новомосковської міської ради відповідач особисто публічно, за присутності великої кількості осіб, поширив про депутатів Новомосковської міської ради VII недостовірну інформацію наступного змісту: «я обращаюсь к вам, депутаты, порядочным людям, я понимаю, что многие из вас куплены или находятся на зарплате у этого человека» (відповідач вказує на народного депутата України ОСОБА_4); «из 13 человек оккупационного блока 8 человек его работники» (відповідач вказує на народного депутата України ОСОБА_4); «то есть это банда ОПГ народного депутата» (відповідач вказує на народного депутата України ОСОБА_4); «вам, депутаты, решать, что вам делать, где вам быть, оставаться вам людьми или быть рабами на коленях у ОСОБА_4, он вас пока поставил на колени»; «мне хотят подсунуть дерьмо» (відповідач вказує на депутатів Новомосковської міської ради); «вот в депутатах депутаты БПП и тринадцать оккупационного блока, это ОСОБА_7 или волк в овечьей шкуре»; «именно из тринадцати, большая часть работников его агрофирм, элеваторов, колхозов и всего остального» (відповідач вказує на народного депутата України ОСОБА_4); «сейчас никому не доходит, что тут сидит пятая колонна продажных людей, которые завтра и страну предадут, они предали свой народ, вас предали, сделали рабами, хотят и Украину продать»; «...вот продажный сидит (звертається до депутата Новомосковської міської ради ОСОБА_5), вот здесь сидит такая же (звертається до депутата Новомосковської міської ради ОСОБА_6), вот в чем беда»; «порядочные депутаты, вам надо уйти и покинуть зал, и не участвовать в этом фарсе. Благодаря этому человеку Новомосковск осрамлен»; «и решение проблемы в пользу и одного человека, и того окружения (відповідач вказує на депутатів Новомосковської міської ради), которое называется ОПГ - объединенная преступная группировка». Позивач посилається на те, що вказана неправдива інформація, викладена відповідачем, зафіксована відеозаписом. Позивач є депутатом Новомосковської міської ради VII скликання, а тому вважає, що відповідач поширив недостовірну інформацію щодо нього. Позивач вважає, що вищевказана інформація, яка публічно розповсюджена відповідачем, крім критики та оцінки дій, містить твердження, висловлювання та негативну інформацію, яка не відповідає дійсності, є неправдивою та шкодить його діловій репутації і принижує його честь та гідність в громадській думці з точки зору загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, а тому негативно характеризує його особисті та ділові якості, чим йому, позивачу, завдано моральної шкоди. Позивач є депутатом Новомосковської міської ради від Політичної партії «Опозиційний блок», за яку проголосувало близько третини виборців м. Новомосковська, що прийшли на голосування, і для нього є принизливим та образливим те, що відповідач неодноразово політичну партію «Опозиційний блок» називає «окупаційним блоком», для позивача є принизливим та образливим висловлювання відповідача, що його хтось «купив, поставив на коліна», що «він вовк в овечій шкурі», належить до п'ятої колони продажних людей і зрадив народ України. Для позивача висловлювання відповідача є неприпустимими, що депутатський корпус Новомосковської міської ради відповідач порівнює з «дерьмом», вживаючи слово, що має вкрай брутальний, принизливий та непристойний зміст. Відповідач називає «фарсом» законну та правомірну сесію Новомосковської міської ради. Для позивача є принизливим та образливим те, що відповідач заявляє, що він належить до ОПГ - «объединенной преступной группировке». Таке ж твердження, із посиланням на відповідача, що депутатами Новомосковської міської ради вчинено кримінальний злочин, було розміщено на веб-сайті Горожанін: «ОПГ ОСОБА_4 захватило Новомосковск. Организованная преступная группировка во главе с народным депутатом Украины ОСОБА_4 захватила город Новомосковск. Именно так обозначил происходящее в сессионном зале на установочной сессии легитимно избранный мэр города Новомосковска ОСОБА_3.». У зв»язку з викладеними позивач просив суд вищевказану інформацію визнати недостовірною, зобов»язати відповідача особисто та публічно на найближчий сесії Новомосковської міської ради спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом прочитання резолютивної частини судового рішення по даній справі. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 80000,0 грн. моральної шкоди.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивач є депутатом Новомосковської міської ради VII скликання від політичної партії «Опозиційний блок», а відповідача восени 2015 року обрано міським головою м. Новомосковська Дніпропетровської області. Дані факти визнані сторонами; вказана інформація є загальновідомою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року близько 11 год. 00 хв. в сесійній залі Новомосковської міської ради ОСОБА_3 виступив з промовою, яка містила, в тому числі, наступні висловлювання: «я обращаюсь к вам, депутаты, порядочным людям, я понимаю, что многие из вас куплены или находятся на зарплате у этого человека», «из 13 человек оккупационного блока 8 человек его работники», «то есть это банда ОПГ народного депутата», «вам, депутаты, решать, что вам делать, где вам быть, оставаться вам людьми или быть рабами на коленях у ОСОБА_4, он вас пока поставил на колени»; «мне хотят подсунуть дерьмо», «вот в депутатах депутаты БПП и тринадцать оккупационного блока, это ОСОБА_7 или волк в овечьей шкуре»; «именно из тринадцати, большая часть работников его агрофирм, элеваторов, колхозов и всего остального», «сейчас никому не доходит, что тут сидит пятая колонна продажных людей, которые завтра и страну предадут, они предали свой народ, вас предали, сделали рабами, хотят и Украину продать», «...вот продажный сидит, вот здесь сидит такая же, вот в чем беда», «порядочные депутаты, вам надо уйти и покинуть зал, и не участвовать в этом фарсе. Благодаря этому человеку Новомосковск осрамлен», «и решение проблемы в пользу и одного человека, и того окружения, которое называется ОПГ - объединенная преступная группировка». Викладене стверджується відеозаписом, копія якого долучена на матеріалів справи на дисковому носії, та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лігенс проти Австрії» (1986 рік), суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеною ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу, думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, ратифікованої Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно ч. 1, п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 280 ЦК України встановлено, що у випадку, якщо фізичній особі внаслідок порушення його особистого немайнового права спричинена майнова чи моральна шкода, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У абзацах 1, 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року роз'яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

У пункті 15 вказаної постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року роз»яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

У названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; обґрунтовано встановивши, що оспорювана інформація, на яку позивач посилається в своєму позові, не містить фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою відповідача, тобто є оціночним судженням, - місцевий суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання інформації недостовірною та її спростування.

Крім того, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги, що оспорювані висловлювання ОСОБА_3 не стосуються певної фізичної особи, зокрема, позивача, оскільки не містять вказівки на конкретну особу: імені, по батькові, прізвища позивача або будь-яких інших даних, за якими можна було б ідентифікувати позивача, а використання відповідачем терміну «депутат» не дає підстав для однозначного висновку про те, що мова йдеться саме про позивача, а сприйняття ним оспорюваних висловлювань на свій рахунок, не спростовує правильність викладених вище висновків суду.

Згідно пояснень відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, він не мав за мету образити чи принизити позивача, висловлював своє бачення політичної обстановки під час виборів у регіоні.

Колегія звертає увагу, що, виходячи з фактичних обставин справи; враховуючи визнання відповідачем факту висловлювання ним вищевказаних фраз; приймаючи до уваги відсутність належного обґрунтування клопотання позивача щодо необхідності призначення лінгвістичної експертизи; враховуючи доцільність процесуальної економії, - необхідність у застосуванні ст. 143 ЦПК України та призначенні лінгвістичної експертизи відсутня.

Суд, діючи у межах своєї компетенції та на підставі положень ст. 212 ЦПК України, належним чином дослідив характер оспорюваної інформації, дійшов обґрунтованого правомірного висновку, що оспорювані висловлювання відповідача є оціночними судженням, не містять фактичних даних про відповідні події і не містять інформації, яка має образливий характер для позивача, враховуючи, що виступ відповідача відбувся у приміщення місцевої ради перед депутатами та за своїм змістом є промовою під час політичної боротьби, асторони у даній справі обіймають виборні посади, є політичними опонентами та публічними особами.

Крім того, оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди мають похідний характер та пов'язані з встановленням факту порушення прав позивача незаконними діями відповідача, і під час судового розгляду справи не доведено факт неправомірного поширення відповідачем негативної інформації щодо позивача, або порушення інших прав, вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи положення ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді