Справа № 466/5638/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого судді Білінської Г.Б.

при секретарі Химуку В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Завод „Львівсільмаш про скасування наказу про звільнення ,

в с т а н о в и в

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом , у якому просив стягнути з відповідача ПАТ „Завод „Львівсільмаш заробітну плату за період з 01.01.2011 р. по 01.06.2015 р. , в-подальшому уточнив вимоги та просить скасувати наказ №004 від 13.01.2011 р. про його звільнення по ч.4 ст.40 КЗпП України та стягнути заробітну плату.

Ухвалою судового засідання від 21.07.20116 р. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Завод „Львівсільмаш в частині позовних вимог про зобовязання ліквідаційної комісії ПАТ „Завод „Львівсільмаш виплатити заборговану заробітну плату провадженням закрито.

У судовому засіданні позивач та його представник в обґрунтування вимог про скасування наказу про звільнення пояснили, що ОСОБА_1 працював у ПАТ „Завод „Львівсільмаш на посаді директора стадіону з 1973 року. У 2011 році місцезнаходження заводу перевели у м.Запоріжжя, хоча він до моменту звернення його до суду із позовом про стягнення заробітної плати постійно виконував обовязки директора стадіону. Про звільнення його ніхто не повідомляв, заробітну плату не виплачували . Лише , звернувшись до суду із позовом про стягнення а заробітної плати, він дізнався, що був звільнений з підстави , передбаченої п.4 ст.40 КЗпП України. Однак, звільнення вважає незаконним, документи про звільнення підробленими, таке було проведено в період його непрацездатності за відсутності згоди профспілки „Воля А тому просить скасувати наказ про звільнення.

Представник відповідача позовні вимоги заперечила та пояснила, що з 2011 року завод в м.Львові не діє, а переведений у м.Запоріжжя. З тих підстав був закритий і стадіон. Однак, у січні ОСОБА_1 перестав виходити на роботу, про причини невиходів адміністрацію не повідомляв, що було зафіксовано відповідними актами. Про звільнення з підстав, передбачених п.4 ст. 40 КЗпПУ позивача було повідомлено. Лікарняний листок про хворобу в період 11-15.01.2011 р. позивач на підприємство не здавав . Про його членство у профспілковій організації „Воля позивач нікого не повідомляв. Відтак, вважає, що звільнення законне , окрім цього позивач пропустив термін звернення до суду , а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, вивчивши письмові докази, суд прийшов до переконання , що позов до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Наказом №013 від 08.12.2007 р. ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду начальника спортивного комплексу „Стадіон „Львівсільмаш.

Телеграмою від 12.01.2011 р. ОСОБА_1 ВАТ „Завод „Львівсільмаш повідомлено про те, що з 31.12.2010 р. у підприємстві завершений режим простою ,та просили повідомити причини невиходу на роботу 11.01.2011 р. , зявитись для надання пояснень.

11.01.2011 р складений акт про відсутність на робочому місці начальника спортивного комплексу „СтадіонЛьвівсільмаш, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 11.01.2011 р. протягом всього робочого дня.

У той же день відповідно до наказу №004 від 11.01.2011 р. створена комісія із працівників ВАТ для перевірки інформації щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці.

12.01.2011 р. складений акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_1

13.01.2011 р. виданий наказ №004/к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у звязку із прогулом без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ.

13.01.2011 р. складений акт про те, що у присутності працівників ВАТ позивач відмовився ознайомитись із наказом про звільнення та відмовився надати пояснення щодо відсутності на робочому місці 11.01.2011 р.

Позивач у судовому засіданні покликався на те, що йому не було відомо про вищеперераховані накази та акти.

Однак, суд критично оцінює пояснення з цього приводу позивача, оскільки із довідки ВАТ „Завод „Львівсільмаш від 17.11.2015 р. №17/11-15 вбачається, що з 01.01.2011 р. підприємство ПАТ „Завод „Львівсільмаш , що є правонаступником ВАТ „Завод „Львівсільмаш , внески до пенсійного фонду за ОСОБА_1 не сплачувало , заробітну плату не нараховувало.

Із відповіді Управління пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова вбачається, що ПАТ „Завод „Львівсільмаш ліквідований в управлінні 01.04.2009 р. та переведений в управління ПФУ Орджонікідзевського району м.Запоріжжя.,яке в свою чергу повідомило суд про те, що згідно із звітністю у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного страхування міститься інформація стосовно перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ПАТ , а саме : період перебування у трудових відносинах рахується із 08.02.2007 р. по 31.12.2011 р. Наявні відомості щодо сум нарахованого заробітку та сум внесків із нарахованого заробітку востаннє датуються травнем 2011 р.

Позивачем в підтвердження незаконності видачі наказу про звільнення подана копія лікарняного листка про його хворобу в період 10-14.01.2011 р. У такому зазначено дату ,з якої слід приступити до роботи -15.01.2011 р. Тобто з 15.01.2011 р. позивач мав би зявитись на робочому місці , здати лікарняний у бухгалтерію підприємства , дізнатись про своє звільнення та його оскаржувати . Однак, з пояснень позивача , він продовжував працювати, і , при цьому , не цікавився оплатою лікарняного .

Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що після переведення підприємства у м.Запоріжжя, таке не працювало, відповідно і на стадіоні не проводилось ніяких міроприємств.

Вимога суду надати будь-які докази виконання своїх обовязків впродовж січня 2011 р. по даний час позивачем виконана не була .

Пояснення позивача про те, що з 13.01.2011 р. по час звернення до суду позивач продовжував виконувати свою роботу і ні представниками адміністрації , бухгалтерії, до якої мав би звертатись з-приводу виплати заробітної плати, ні колегами по роботі , не був повідомлений про його звільнення , судом оцінюється критично .Доказів на підтвердження таких пояснень чи спростування заперечень представника відповідача суду не подано.

Відповідно до ст.. 233 КЗпПУ працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з моменту отримання наказу про звільнення або отримання трудової книжки.

Наказ про звільнення позивача виданий 13.01.2011 р. Позивач звернувся до суду лише 23.07.2015 р.

Позивач просить поновити термін позовної давності, посилаючись на те, що його про звільнення з посади не було повідомлено, документи про звільнення сфальсифіковані .

Однак, зважаючи на тривалий період ,протягом якого позивач не бажав відновити свої порушені права, зокрема ,це стосуеться виплати заробітної плати, про що йому було відомо, а також обставини , що стосуються зміни місцязнаходження підприємства, зміни його статусу, припинення роботи підприємства у м. Львові, які не могли не бути відомі позивачу, суд не вбачає підстав для поновлення терміну звернення до суду, як такого ,що пропущений без поважних причин .

Виходячи з наведеного, суд вважає ,що у задоволенні позову слід відмовити, як у недоведеному та такому, що поданий з пропуском терміну позовної давності.

Керуючись ст.10,62,213-215 ,218,209 ЦПК України, ст..ст. 40 п.4, 43 ,233 КЗпП України,суд

в и р і ш и в

позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Завод „Львівсільмаш про скасування наказу про звільнення відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд протягом десяти днів.

Суддя ОСОБА_2