АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року в цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії та постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Торбинської ОксаниМиколаївни про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2015 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні скарги на дії та постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Торбинської ОксаниМиколаївни про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2015 року.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 рокує незаконною і необґрунтованою, суд не дав належну правову оцінку доказам у справі. Зазначає, що 10.07.2015 року він отримав копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2015 року, якою накладено арешт на все його майно в межах суми боргу у розмірі 437250 грн. Дана постанова прийнята в межах виконавчого провадження №47913545 за 2006 рік, відкритого на підставі судового наказу №2-н-119/06, виданого 18.07.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва. Вважає, що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Торбинською ОксаноюМиколаївною під час винесення даної постанови грубо порушено положенняЗакону України «Про виконавче провадження», оскільки з дня відкриття виконавчого провадження пройшло вже більше дев'яти років, а тому, в силу вимог закону, виконавче провадження підлягає закриттю. Крім того, всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем на адресу боржника постанова про відкриття виконавчого провадження не надсилалась. Проте, судом 1-ї інстанції не взято до уваги дані обставини справи та постановлено незаконну ухвалу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3ОСОБА_8 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Торбинська Оксана Миколаївнав судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи судом повідомлялась у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу в її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано судовий наказ №2-н-119/06 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 437250 грн., 850грн. судового збору та 15 ,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У 2006 році державним виконавцем державної виконавчої служби у Дніпровському районні м.Києва було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу №2-н-119/06 виданого 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом м. Києва.

18.06.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві було винесено постанову про повернення судового наказу №2-н-119/06 виданого 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом м. Києва стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, 17 червня 2015 року ОСОБА_7 звернувся до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу №2-н-119/06 виданого 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом м. Києва та винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

22.06.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Торбинською Оксаною Миколаївноюбуло винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню судового наказу №2-н-119/06 виданого 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 заборгованості в сумі 438 100 грн. (ВП №447913545). Запропоновано добровільно виконати рішення суду в семиденний строк з дня відкриття виконавчого провадження.

Цього ж дня, 22.06.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Торбинською ОксаноюМиколаївноюбуло винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП №447913545). Даною постановою на все майно боржника ОСОБА_3 в межах заборгованості в сумі 438 100 грн. накладено арешт.

ОСОБА_3, вважаючи, що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Торбинською Оксаною Миколаївною протиправно винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2015 року, звернувся до суду зі скаргою на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні скарги на дії державного виконавця, суд 1-ї інстанції виходив з того, що під час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2015 року державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень, наданих йому законом, права скаржника порушено не було, оскаржувана постанова складена державним виконавцем з дотриманням вимог закону, а тому скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції повністю відповідають встановленим обставинам справи, дослідженим доказам та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, згідно з ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Судом достовірно встановлено, що стягувач ОСОБА_7, звертаючись до до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу №2-н-119/06 виданого 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом м. Києва, одночасно просив винести постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На виконання вимог ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» та заяви стягувача ОСОБА_7 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Торбинською Оксаною Миколаївною одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2015 року.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі.

ОСОБА_3, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що під час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2015 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Торбинська ОксанаМиколаївна діяла не на підставі, не в межах повноважень і не в спосіб визначений чинним законодавством.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 на дії та постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Торбинської Оксани Миколаївни про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана постанова прийнята в межах виконавчого провадження №47913545 за 2006 рік, відкритого на підставі судового наказу №2-н-119/06 виданого 18.07.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва, і з дня відкриття якого пройшло вже більше дев'яти років, а тому у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у 2015 році, колегія суддів вважає необгрутованими, з огляду на таке.

За приписами п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

З системного налізу вказаних норм права вбачається, що повернення виконавчого документа стягувачу не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

З матеріалів справи чітко вбачається, що 18.06.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві було винесено постанову про повернення стягувачу судового наказу №2-н-119/06 виданого 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом м. Києва, на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Повторно з заявою про прийняття до виконання судового наказу №2-н-119/06 виданого 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом м. Києва та винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження стягувач звернувся до виконавчої служби 17 червня 2015 року.

За результатами розгляду даної заяви, 22.06.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Торбинською ОксаноюМиколаївною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №47913545). І саме в рамках виконавчого провадження ВП №47913545 відкритого у 2015 році було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2015 року.

За наведених обставин правових підстав вважати, що оскаржувана постанова прийнята в межах виконавчого провадження №47913545 відкритого у 2006 році немає.

Не є підставою для скасування правильної по суті ухвали суду 1-ї інстанції твердження апелянта про те, що поза увагою суду 1-ї інстанції залишилася та обставина, що всупереч вимогЗакону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем на адресу боржника постанова про відкриття виконавчого провадження не надсилалася, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту скаргиОСОБА_3 вбачається, що вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо не направлення на адресу боржника постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.06.2015 року не заявлялось, а тому, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, вони не були предметом судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в ухвалі висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: