У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь моральну шкоду у розмірі 65 772 грн та витрати, понесені ним після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 35 643 грн 27 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 11 листопада 2012 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем Лексус, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. Комсомольській з боку вул. Карла Лібкнехта, у напрямі вул. Виконкомівської в м. Дніпропетровську, грубо порушив правила безпеки дорожнього руху та допустив зіткнення із автомобілем Опель Омега, державний номерний знак НОМЕР_2, під його (позивача) керуванням, який, у свою чергу, зіткнувся з автомобілем ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_6, який рухався праворуч у попутному з його автомобілем напрямку, на дозволяючий (зелений) сигнал світлофору.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, кримінальне провадження відносно нього припинено.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він (позивач) зазнав середньої тяжкості ушкодження здоров'я, що зумовило тривалий розлад здоров'я (понад 21 день).

Оскільки винним у скоєнні ДТП є ОСОБА_5, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 15 тис. грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати, понесені останнім внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 1 356 грн 41 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 65 772 грн та понесені після дорожньо-транспортної пригоди витрати у розмірі 35 643 грн 27 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача, позивачу була завдана моральна шкода. Визначаючи розмір відшкодування такої шкоди, суд враховував усі фактичні обставин справи, характер дій, глибину душевних страждань позивача, стан його здоров'я, характер немайнових втрат, істотність вимушених змін у його способі життя, а також керувався принципами розумності і справедливості.

Висновок судів є правильним та узгоджується з роз'ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_4 про стягнення витрат, понесених ним після настання дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, стягнувши 800 грн витрат на встановлення розміру шкоди, заподіяної автомобілю позивача, 68 грн 76 коп. витрат на повідомлення відповідача про проведення експертизи, 487 грн 65 коп. витрат за надання консультацій та видачу 3-х висновків експертиз, суди виходили із їх доведеності. У задоволенні решти вимог у цій частині суди відмовили, оскільки вони не відносяться до витрат, які у розумінні ст. 79 ЦПК України підлягають відшкодуванню, а також понесені позивачем не при розгляді даної цивільної справи, а при розгляді кримінального провадження.

При цьому, із судового рішення апеляційного суду вбачається, що відмова у стягненні всіх зазначених позивачем сум на підставі ст. 79 ЦПК України є мотивованою.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик