АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/920/16 Головуючий І інстанції -
Справа: №644/7274/15-ц ОСОБА_1
Категорія:договірні Доповідач Міненкова Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - Міненкової Н.О.

суддів - Кругової С.С.

ОСОБА_2

за участю секретарів - Михайлюка А.В., Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Харківський регіональний науково- виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про поновлення на роботі і стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ДП «Харківський регіональний науково- виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про поновлення на роботі і стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, та просив визнати дії відповідача щодо його звільнення та наказ № 71 -К від 29 травня 2015 року незаконними, наказ № 71-К від 29 травня 2015 року скасувати, зобовязати відповідача поновити його на роботі на посаді провідного інженера ДП «Харківський регіональний науково - виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те що, з 01 березня 2002 року він працював у відповідача на посаді провідного інженера. 29 травня 2015 року його було звільнено у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності за п. 5 ст. 40 КЗпІІ України.

Але, раніше, 23 вересня 2014 року відповідачем було видано наказ № 137-К, яким він був попереджений про скорочення посади, яку він займав, на підставі наказу № 626 від 23 вересня 2014 року, але іншу можливу роботу йому запропоновано не було. Внаслідок загострення відносин в колективі він 10 грудня 2014 року захворів. В той же день було видано наказ про його звільнення одразу після виходу на роботу, вважає що це свідчило про принципове бажання звільнити його з займаної посади.

Позивач вважав, що обставина, передбачена п. 5 ст. 40 КЗпП України як підстава для його звільнення відсутня, оскільки строк його тимчасової непрацездатності, підтвердженої листками непрацездатності, переривався на вихідні та святкові дні. а його звільнення викликано явною упередженістю проти його особи та вчинено з особистих мотивів, а не через необхідність оптимізації робочого процесу.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти позовних вимог заперечував, та посилався, що з літа 2014 року суттєво зменшились обєми замовлень і робіт у звязку з чим було прийнято рішення про скорочення штату, але звільнено позивача було з інших підстав, згідно з п.5 ст. 40 КЗпП.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у задоволенні позовні вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 звернувся у суд з апеляційною скаргою в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та просить рішення суду першої інстанції скасувати, а його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом не в достатній мірі досліджені докази по справі, також не надана оцінка тому, що відповідачем було порушено вимоги ст. 47 КЗпП України, оскільки порушено процедуру його звільнення, що полягало у невидачі копії наказу про звільнення по виходу з лікарняного, також не надано можливості ознайомлення з довідкою про середньомісячну заробітну плату, яка надана лише у судовому засідання 07 грудня 2015 року.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом №-71-к від 29.05.2015 року позивача було звільнено з роботи у звязку з незявленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності за п.5 ст. 40 КЗпП України. (а.с.11-13).

Раніше, наказом №-137-к від 29.09.2014 року ОСОБА_3 було попереджено про наступне вивільнення, у звязку із скороченням його посади (а.с.15). 10 грудня 2014 року позивач захворів і знаходився на лікарняних до 18 червня 2015 року. Проти цього позивач не заперечував.

За нормою ч.5 ст. 40 КЗпП України звільнення проводиться в разі незявлення на роботу впродовж більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не враховуючи відпустки в звязку з вагітністю і пологами. Тобто, даною нормою надано право власнику або уповноваженого ним органу на звільнення працівника, який не зявився на роботу у звязку з тимчасовою непрацездатністю протягом чотирьох місяців підряд, незалежно від інших обставин.

Рішення про звільнення приймається керівником на підставі запису у табелі обліку робочого часу, листків непрацездатності та службової записки начальника відділу. Звільнити працівника за зазначеною підставою можливо вже на наступний день після чотиримісячного строку.

Судовим розглядом було встановлено, дійсно згідно з наказом №-137-к від 23.09.3014 року ОСОБА_3 було попереджено про наступне вивільнення у звязку із скороченням його посаді 15.12.14 року (а.с.15), про що було повідомлено ОСОБА_3

З 10 грудня 2014 року ОСОБА_3 захворів і хворів безперервно до 18 червня 2015 року, у звязку з чим звільнення за скороченням штатів не відбулося.

Згідно з наказом №-71-к від 29 травня 2015 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи за п.5 ст. 40 КЗпП України у звязку з незявленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Підстава: листки непрацездатності, згода первинної профспілкової організації ДП «Харківстандартметрологія» ( а.с. 13).

З наданих ксерокопій лікарняних вбачається, що позивач хворів безперервно з 10 грудня 2014 року по 18 червня 2015 року (більше чотирьох місяців).

Посилання апелянта на те, що його відсутність на роботі переривалася вихідними днями не є підставою для скасування судового рішення так як вихідні дні не були робочими, а тому не переривали відсутність позивача на роботі у звязку із хворобою більше чотирьох місяців і за час хвороби він до роботи не ставав. (а.с.120-126).

Згідно вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.5 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згоду виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до виписки з протоколу засідання профспілкового комітету від 28 травня 2015 року постановлено погодитись з думкою адміністрації щодо надання згоди на звільнення за п. 5 ст. 40 КЗпП України.

В суді апеляційної інстанції було задоволено клопотання апелянта про допит у якості свідків членів профкому, які були присутні на засідання профспілкового комітету, яке було задоволено частково.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 пояснювала, що засідання профкому відбувалося відповідно до закону. На засіданні було обговорено питання щодо наданих позивачем адміністрації підприємства лікарняних листків, звернення до лікарняних закладів із запитами про встановлення причини довготривалої хвороби позивача та зазначено, що останній повідомлявся про засідання профкому за відомим телефоном.

Судова колегія вважає, що при здійсненні звільнення позивача відповідачем не було допущено порушень трудового законодавства.

Посилання апелянта на те, що його було звільнено під час перебування на лікарняному не є підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно статті 2 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообовязкового державного страхування» листок непрацездатності оплачується не по день звільнення, а за весь період до відновлення працездатності або встановлення МСЕК інвалідності незалежно від звільнення застрахованої особи.

Кількість листків непрацездатності, які підлягатимуть оплаті, має визначатися за принципом, що вони видані за страховими випадками, які настали у період роботи.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення та задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313,317,319 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О.Міненкова

Судді: Т.П. Зазулинська

ОСОБА_5