Справа №489/5910/15-ц 23.05.2016 23.05.2016 23.05.2016
Провадження №22-ц/784/1025/16
Головуюча першої інстанції: Спінчевська Н.А. Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

2016 року, травня місяця, 23 дня м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Тищенком Л.С.

з участю:

представника:

позивачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18. 03.2016 року, ухвалене за

позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку набувальної давності,

встановила:

28.08.2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку набувальної давності.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_9, якій належало 38/90 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

Іншими співвласниками будинку є треті особи, зокрема: ОСОБА_7 - 11/100 часток, ОСОБА_8 - 11/100 часток.

Також власником 124/900 часток вказаного житлового будинку до теперішнього часу значиться ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

У зв'язку зі смертю матері позивачки відкрилася спадщина у вигляді 38/90 часток житлового будинку по АДРЕСА_1, яку спадкоємиця прийняла у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки з 1978 р. по день смерті постійно проживала з матір'ю та була зареєстрована із нею.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_10.

Після її смерті відкрилася спадщина на 31/100 частку будинку.

За життя ОСОБА_10 склала заповіт, згідно якого належне їй за життя майно заповідала своїй доньці ОСОБА_11

Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 17.08.1988 р. ОСОБА_11 успадкувала 5/9 долі спадкового майна домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться у АДРЕСА_1.

Залишок у розмірі 124/900 успадкували інші доньки померлої - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в порядку ст.535, 549 ЦК УРСР, оскільки мали право на обов'язкову долю у спадщині, як непрацездатні за віком та відразу після її смерті звернулися до державної нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини ( а. с. - 69, 70).

Проте в подальшому з метою оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтв про право на спадщину відповідачі до нотаріальної контори не зверталися.

Решта спадкоємців - син ОСОБА_12 та донька ОСОБА_13 спадщину не прийняли та не звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами.

Таким чином, лише ОСОБА_11 в установленому законом порядку одержала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_10 у розмірі 5/9 (а. с. 24).

На залишок спадкового майна 124/900 часток вказаного житлового будинку свідоцтво про право на спадщину до теперішнього часу видано нікому не було, а тому ця частка до теперішнього часу на праві власності зареєстрована за померлою ОСОБА_10

Посилаючись на те, що оскільки ОСОБА_11, починаючи з 1985 р., була зареєстрована та постійно мешкала, а позивачка ОСОБА_4 - з 1978 р. зареєстрована та постійно мешкає у будинку АДРЕСА_1, крім цього ОСОБА_11 з моменту смерті своєї матері у 1987 році, а позивачка з 2003 р. і до теперішнього часу безперешкодно відкрито та безперервно володіє нерухомим майном у вигляді 31/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1, з яких 124/900 часток на праві власності зареєстровані за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10, просила суд визнати за нею право власності на 124/900 часток житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18. 03.2016 року ухвалено про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на те, що судом неналежним чином оцінені докази та невірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( ст.328 ЦК України).

Статтею 344 ЦК передбачена можливість набуття права власності на об'єкти нерухомості за рішенням суду за умови, що особа добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років.

Згідно з роз'ясненнями, які наведені у п.9 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 р. « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», слід враховувати, що володіння є добросовісним у тому разі, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Обов'язковою умовою цих обставин є те, що невідомий власник майна, яким заволоділа особа -набувач.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є правонаступником в порядку спадкування ОСОБА_9, яка була власником 38/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

По 11/100 часток цього ж будинку перебуває у володінні ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а залишок у розмірі 124/900 прийнято у спадщину ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за правилами, встановленими ст. ст. 535, 549 ЦК (1963 р.).

Зазначене підтверджується актовими записами, правовстановлюючими документами, даними технічної інвентаризації, витягами з реєстру речових прав, матеріалами спадкових справ та іншими належними доказами ( а. с. 14-29. 36-46, 66-87, 91-95, 100, 103, 133-144)

Таким чином наявність офіційних даних про законних володільців та співвласників спірного будинку, про що було відомо як позивачці так і її спадкодавцю не дає підстав вважати таке заволодіння добросовісним.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам і прийшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності на частку будинку за набувальною давністю.

За таких обставин, постановлене у справі рішення про відмову у задоволенні позову є законним, обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про необгрунтованість висновків суду та наявність підстав для визнання права власності на 124/900 часток спірного об'єкту нерухомості за набувальною давністю не заслуговують на увагу, оскільки наявність доказів, які підтверджують прийняття спадщини на зазначену частку спадкоємцями законного співвласника, виключає можливість визнання за фактичним володільцем права власності за набувальною давністю, оскільки такий володілець знає, що володіє чужою річчю. Легалізація такого володіння можлива лише на підставі цивільно-правових угод із законним власником спірного нерухомого майна.

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути враховані при перегляді рішення, оскільки висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу - ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18. 03.2016 р.- залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О. І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова