Справа № 509/4408/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Іванченко В.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_1

до

ОСОБА_3

про встановлення юридичного факту, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2015 року ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, в обґрунтування якого зазначила, що з вересня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у належному йому будинку за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, поховання ОСОБА_5 позивач здійснила за власні кошти. Як вказує позивач, за час спільного проживання з ОСОБА_5 ними було здійснено перебудову та капітальний ремонт домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Також спільно було придбано автомобіль НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_5 Позивач просить суд встановити факт проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнати об'єктом спільної сумісної власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль НОМЕР_1, виділити та визнати право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль НОМЕР_1.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі, з наступних підстав.

Так в якості доказів, які підтверджують факт спільного проживання з померлим ОСОБА_5 позивачем приводяться наступні обставини: оплата поховання померлого ОСОБА_5 за власні кошти, від 01.09.2015 року, складений депутатом Дальницької сільської ради ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали разом однією сім'єю за адресою АДРЕСА_1 та вели спільне домашнє господарство, та пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

В ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідно до рахунку-фактури № б/н від 24.06.2015 року, послуги по організації та проведенню похоронного ритуалу у сумі 12 025,00 грн. сплачені відповідачем, що спростовує твердження про їх оплату позивачем.

Також судом встановлено, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, а не у спірному домоволодінні ОСОБА_5, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Судом не приймається до уваги акт від 01.09.2015 року, складений депутатом Дальницької сільської ради ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали разом однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне домашнє господарство. Так, згідно листа Дальницької сільської ради № 745 від 16.10.2015 року, яким було надано відповідь на адвокатський запит адвоката ОСОБА_10, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с.Грибівка. Зі слів ОСОБА_11 даний акт вона не підписувала взагалі, а ОСОБА_9 перебуває за межами території України на заробітках.

Допитана в судовому засіданні за заявою позивача свідок ОСОБА_6 пояснила, що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_3, була знайома з померлим ОСОБА_5, проте вдома у нього ніколи не була, висновок про проживання однією сім'єю позивача та померлого ОСОБА_5 зробила в зв'язку з наявністю теплих стосунків між вказаними особами. На похоронах ОСОБА_5 присутня не була.

Допитана в судовому засіданні за заявою позивача свідок ОСОБА_9 пояснила, що зареєстрована в с.Грибівка, проте з 2008 року і до даного моменту проживає в Москві, до України приїжджаю не частіше одного разу на місяць, в гостях у померлого ОСОБА_12 була двічі, висновок про проживання однією сім'єю позивача та померлого ОСОБА_5 зробила в зв'язку з наявністю теплих стосунків між вказаними особами. На похоронах ОСОБА_5 присутня не була.

Допитана в судовому засіданні за заявою позивача свідок ОСОБА_8 пояснила, що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_4, неодноразово була в гостях у померлого ОСОБА_5 в результаті чого і зробила висновок про проживання однією сім'єю позивача та померлого ОСОБА_5 На похоронах ОСОБА_5 присутня не була.

Допита в судовому засіданні за заявою позивача свідок ОСОБА_7 пояснила, що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_5, неодноразово була в гостях у померлого ОСОБА_5 в результаті чого і зробила висновок про проживання однією сім'єю позивача та померлого ОСОБА_5

Проте, допитані в судовому засіданні за заявою відповідача свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які є сусідами померлого ОСОБА_5 та проживали на одній з ним вулиці Хуторській, пояснили протилежне.

Так, свідок ОСОБА_13 пояснив, що зареєстрований і проживає в АДРЕСА_6, є сусідом померлого ОСОБА_5, знає його з того моменту, як ОСОБА_5 придбав будинок у Санжійці. Вказав на те, що після смерті дружини ОСОБА_5 останній найняв позивачку для допомоги йому в господарстві за винагороду, що однією сім'єю вони ніколи не жили, що підтверджується тим, що неповнолітній син померлого ОСОБА_12 - ОСОБА_3 - проживав з батьком за адресою: АДРЕСА_1, а неповнолітній син позивачки проживав в Грибівці в домі матері. Пояснив, що все нажите майно померлий ОСОБА_5 придбавав за свої власні кошти, до яких позивачку ніколи не допускав.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що зареєстрована і проживає в АДРЕСА_7, є сусідкою померлого ОСОБА_5, вказала на те, що після смерті дружини ОСОБА_5 останній найняв позивачку для допомоги йому в господарстві за винагороду, але однією сім'єю вони ніколи не жили.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що зареєстрована і проживаю в АДРЕСА_6, є сусідкою померлого ОСОБА_5, також вказала на те, що після смерті дружини ОСОБА_5 останній найняв позивачку для допомоги йому в господарстві за винагороду, але однією сім'єю вони ніколи не жили.

Отже, покази свідків, допитаних за заявою позивача, які зареєстровані та проживають в іншому населеному пункті, повністю спростовуються показами свідків, які були сусідами померлого ОСОБА_5

Таким чином, позовна вимога про встановлення факту проживання позивача з померлим ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу є недоведеною та такою, що задоволенню не підлягає.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання об'єктом спільної сумісної власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Так, відповідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Проте, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 придбано ОСОБА_5 09 липня 2004 року на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Панченко Оленою Олександрівно, реєстровий номер 1973, тобто ще за чотири роки до знайомства позивача з ОСОБА_5, в зв'язку з чим не може підлягати включенню в перелік майна, набутого за час спільного проживання.

Не знайшли свого підтвердження також посилання позивача на те, що за час спільного проживання з ОСОБА_5 ними було здійснено капітальний ремонт будинку за адресою: АДРЕСА_1, факт якого підтверджується витягом з розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації. Однак, згідно вказаного документу вбачається, що ОСОБА_5 самостійно проводив будівельні роботи у будинку за адресою АДРЕСА_1 та отримував на своє ім'я право встановлювальні документи без участі позивача, що спростовує твердження позивача про її участь у проведенні капітального ремонту будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Не підлягають задоволенню й вимоги щодо визнання об'єктом спільної сумісної власності автомобіля НОМЕР_1.

Так, відповідно до ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Верховним судом України за 2015-2016 роки сформовані наступні правові позиції по справам щодо поділу майна подружжя:

- у постанові від 25 листопада 2015 року Верховний Суд України дійшов висновку про правильність застосування судом першої інстанції статей 57, 60 СК України, оскільки судом установлено, що спірна квартира придбана за особисті кошти одного з подружжя, не є об'єктом спільної сумісної власності, а належить одному з подружжя на праві приватної власності;

- у постанові від 16 грудня 2015 року Верховний Суд України, передаючи справу на новий розгляд, указав на те, що, застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя;

- у постанові від 11 березня 2015 року (справа № 6-211цс14), під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Таким чином, враховуючи, що автомобіль НОМЕР_1 був придбаний за кошти ОСОБА_5, що підтверджується рахунком на оплату автомобіля № СФА0000515 від 06.10.2011 року та був зареєстрований на ім'я померлого ОСОБА_5, то підставою для визнання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіля НОМЕР_1 спільною власністю позивача та померлого ОСОБА_5 є наявність письмових доказів про розміру фактичного внеску позивача у спірне майно. Проте, жодних доказів внеску власних грошових коштів у спірне майно позивачем не надано, що є підставою для відмови в цій частині позовних вимог.

З урахуванням відмови судом у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ст.88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 487,20 грн. документально підтверджених судових витрат відповідача по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 487,20 грн. документально підтверджених судових витрат відповідача по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: А. І. Бочаров