УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Луспеник Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом СП «Львів-Торонто-Договорів» ЛТД у формі товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1, третя особа: комунальне підприємство Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_3, на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 1 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 8 грудня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сюрприз» про визнання права власності, за відповідачкою було визнано право власності на належне йому на праві приватної власності нерухоме майно - приміщення деревообробного цеху та навісу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ», на підставі вищезазначеного судового рішення, 14 жовтня 2010 року в книзі № 1, під номером запису 120, за відповідачем було зареєстровано право власності на приміщення деревообробного цеху та навісу.

Зазначав, що дізнавшись про рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2010 року, оскаржив зазначене судове рішення в апеляційному порядку, за результатами розгляду в якого, оскаржуване судове рішення було скасовано, а в задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання права власності було відмовлено.

Незважаючи на скасування в судовому порядку рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2010 року, яким було визнано право власності на приміщення деревообробного цеху та навісу за ОСОБА_2, реєстраційний запис про реєстрацію за нею права власності на майно позивача залишається чинним, а тому він був змушений звернутися до суду з позовом про визнання недійсною реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання за ним права власності.

Рішенням Сколівського районного суду від 1 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 8 грудня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсною та скасовано реєстрацію права власності на нерухоме майно - приміщення деревообробного цеху та навісу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер 30955928, номер запису 120 в книзі № 1.

Визнано за СП «Львів-Торонто-Договір» у формі ТзОВ право власності на нерухоме майно - приміщення деревообробного цеху та навісу по АДРЕСА_1.

Вирішено питання стягнення судового збору.

ОСОБА_2, у касаційній скарзі, поданій її представником ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 5 серпня 2013 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2010 року, яким було визнано за відповідачем право власності на спірний об'єкт нерухомого майна, було скасовано, у зв'язку із чим позовні вимоги про визнання недійсною та скасування реєстрації прав власності на нерухоме майно за відповідачем та визнання права власності за позивачем підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що суд дійшов обгрунтованого висновку про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, здійснену на підставі незаконного рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2010 року.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що рішенням виконавчого комітету Сколівської міської ради від 24 квітня 2007 року № 134, для впорядкування відносин власності, вирішено оформити право власності СП «Львів-Торонто- Договір» у формі ТзОВ на спірний об'єкт нерухомого майна та доручено уповноваженому органу провести державну реєстрацію права власності.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Сюрприз» про визнання права власності, за ОСОБА_2 було визнано право власності на спірне нерухоме майно.

14 жовтня 2010 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2010 року про визнання права власності на спірне майно за ОСОБА_2 було зареєстровано комунальним підприємством ЛОР «Стрийське МБТІ» в книзі № 1, під номером запису 120.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 5 серпня 2013 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2010 року скасовано та ухвалено нове, яким ОСОБА_2 було відмовлено у визнанні за нею права власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

У п. 37 Постанові № 5 Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 5 серпня 2013 року було встановлено, що вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спірне майно є безпідставними, у зв'язку із чим рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2010 року скасовано.

Таким чином, правовстановлюючий документ - рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2010 року, на підставі якого було проведено комунальним підприємством ЛОР «Стрийське МБТІ» державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2, визнано незаконним, що є належною правовою підставою для вжиття заходів по внесенню відповідних змін до державного реєстру прав на нерухоме майно.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. (ст. 124 Конституції України).

В матеріалах справи відсутні відомості про те, яким чином виконано рішення апеляційного суду Львівської області від 5 серпня 2013 року, яким скасовано рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2010 року про визнання права власності за відповідачем і яке було підставою для внесення відомостей про ОСОБА_2, як власника спірного майна до електронного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Апеляційний суд зазначених обставин не з'ясував та, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, не перевірив чи дійсно право власності позивача оспорюється або не визнається відповідачем (за умови, що позивач не перебуває з нею у зобов'язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права), чи відповідний засіб захисту обрано позивачем, чи є ОСОБА_2 належним відповідачем, чи з обставин справи не вбачається, що інтересом позивача є внесення відомостей про власника до електронного реєстру прав на нерухоме майно, а не визнання за ним права власності.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, дійсних прав і обов'язків сторін, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 8 грудня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик

В.А. Черненко