Головуючий суду 1 інстанції - Єрмаков Ю.В.
Доповідач - Березка О.М.
Справа № 431/4858/15-ц
Провадження № 22ц/782/297/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.,

суддів - Карташова О.Ю., Дронської І.О.,

за участю секретаря судового засідання Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що у травні 2013 року надала ОСОБА_2 позику в сумі 9000грн., що підтверджується відповідною розпискою, з умовою сплати відсотків за користування грошима в розмірі 5 відсотків. Після уточнення позову просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 14517грн.16 коп., вказавши, що 5відсотків просить стягнути з відповідача лише з суми 5000грн.. Відповідач сплачувала по 250грн., як відсотки з 5000 грн., щомісяця, протягом 2013, 2014, та 8 місяців 2015 року. Після повернення у вересні 2015 року частини боргу у розмірі 2000 грн., відповідач перестала сплачувати позивачу 5% від 5000грн., а за серпень 2015 року замість 250грн. сплатила 150грн. До теперішнього відповідач не сплатила позивачу за вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року по 250грн. в якості відсотків та 100грн. відсотки за серпень 2015 року на загальну суму 1100 грн., у зв'язку з чим позивач після уточнення позову остаточно просила стягнути з відповідача борг в суму 7000 грн., відсотки 1100 грн., відсотки за прострочення зобов'язання 570,16грн., втрати від інфляції 5097грн., оскільки це її особисті втрати, від того, що вона не могла вчасно отримати своїх грошей, які частково знецінилися за 2 роки, а також за три місяці 2016 року в сумі 750грн., у зв'язку з чим просила задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням суд вирішив позов задовольнити, а саме: Стягнути з ОСОБА_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, суму боргу у розмірі 14517грн.16 коп., з яких сума боргу 7000грн., сума відсотків 1100грн., сума інфляції 5097грн., відсотки за прострочення зобов'язання 570грн.16 коп., відсотки за 2016 рік - 750грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 грн.20 коп.

В апеляційній скарзі відповідач не згоден з рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що не відповідає вимогам закону, рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, сторони, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія приходить до наступного.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано частково.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 536,625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та виходив з того, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, а тому дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Судова колегія частково погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що 20.05.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 9000грн., під 5%, які відповідач зобов'язався повернути за першою вимогою позивача.

На підтвердження договору позики та отримання грошових коштів відповідач 20.05.2013 року надала розписку.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

При цьому, позивач в судовому засіданні в апеляційній інстанції пояснила, що дала відповідачу у борг 9000грн., 2000грн. в вересні 2015 року відповідач повернула, тобто борг залишився 7000грн., відповідач повинна була сплачувати 5% щомісячно тільки з 5000 грн., тобто 250грн. щомісячно, останній раз сплатила в якості відсотків з 250 грн. тільки 100грн. в серпні 2015 року.

Відповідач в судовому засіданні в апеляційній інстанції підтвердила, що вона сплачувала 5% з 5000грн., щомісячно, зазначивши, що визнає борг в сумі 7000грн.

Отже, між сторонами виникли правовідносини за договором позики.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (Ч.1. ст.1049 ЦК України).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за

неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання ним грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розписки, строк повернення позики не зазначено, а визначено моментом пред'явлення вимоги.

Але, доказів того, що позивач, як це передбачено в розписці від 20.05.2013 року, зверталася до відповідача з вимогою про повернення боргу, позивачем суду надано не було. Пояснення позивача з приводу звернення з вимогою до відповідача про повернення суми боргу не можуть бути використані, як засіб доказування, оскільки позивач не була допитана, як свідок (згідно положень ст.184 ЦПК України). З пояснень сторін випливає, що вимога стосувалася повернення 2000грн., що і було зроблено відповідачем у вересні 2015 року. Щодо вимог по поверненню всієї суми боргу, то матеріалами справи таких обставин не встановлено.

Отже, такою вимогою слід вважати звернення позивачем до суду, оскільки, на думку колегії суддів, вимога це не завжди є позов, а позов це завжди є вимогою.

Проте, як вбачається з позовної заяви, вимог щодо застосування положень ст.625 ЦК України до виниклих правовідносин після звернення до суду з відповідним позовом, заявлено не було.

Враховуючи наведене вище, судова колегія приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування положень ст.625 ЦК України та стягнення суми індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки підстав вважати, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, не має та матеріалами справи такі обставини не підтверджуються, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Отже, судова колегія вважає, що задоволенню підлягають вимоги про стягнення 7000грн.- основна сума боргу, а також 1850 грн. - відсотки за користування грошима, тобто вересень - грудень 2015 року (4*250=1000грн), за серпень 2015 залишок 100грн., а також січень - березень 2016 року в сумі 750 грн., у зв'язку з чим рішення суду підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що відповідач не сплачувала позивачу відсотки по 250 грн. щомісяця, на увагу не заслуговують, оскільки в апеляційній інстанції відповідач підтвердила факт щомісячної виплати відсотків з 5000грн. позивачу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, згідно із п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 березня 2016 року змінити, зменшивши розмір стягнутої суми боргу до 8850грн. .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 березня 2016 року змінити, резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції : позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, суму боргу у розмірі 8850 грн., з яких сума боргу 7000грн., сума відсотків 1850грн.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий суддя Єрмаков Ю.В.

Судді: Дронська І.О.

Карташов О.Ю.