Справа № 192/36/16-ц
Провадження № 2/192/103/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" квітня 2016 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Щербини Н. О.,

за участю секретаря судового засідання Сербіної Л. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Солоне цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська агропромислова компанія» до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання договору оренди землі недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, з урахуванням уточнень від 25 січня та від 30 березня 2016 року, звернувся до суду з позовом про визнання недійсним з моменту укладення,укладеного 09 листопада 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Алекс» та ОСОБА_1 договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :01:050:0001, площею 6,3359 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01 січня 2008 року між ОСОБА_1 та позивачем був укладений договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, а договір був зареєстрований у Солонянському відділі ДРФ «ЦДЗК» відповідно до умов чинного законодавства на час укладання договору. В грудні 2015 року позивач дізнався про те, що орендована ним земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Алекс» згідно укладеного договору від 09 листопада 2015 року, а право оренди зареєстровано приватним нотаріусом ОСОБА_2

З посиланням на ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції яка діяла на час укладання договору, позивач зазначив, що укладений з ним договір оренди набув чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з 16 квітня 2008 року і строк його дії до 16 квітня 2018 року, а укладенням спірного договору оренди під час дії первинного договору, відповідачі порушили право позивача як орендаря на користування спірною земельною ділянкою, яка не поверталася власнику з оренди.

Позивач вважає, що ТОВ «Алекс» не мав права укладати з власником земельної ділянки новий договір оренди, оскільки строк дії укладеного позивачем договору оренди, за яким орендодавець передав йому право користуватися земельною ділянкою відповідно до умов договору спливає лише 16 квітня 2018 року. Вважає, що діями відповідачів порушено вимоги ст.ст.319,409,410 ЦК України, внаслідок чого укладений між відповідачами договір оренди земельної ділянки суперечить чинному законодавству у звязку з чим змушені відповідно до ст.ст.203,215 ЦК України звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав як первісного орендаря, яке підлягає захисту в порядку, передбаченому ст.ст.395,396 ЦК України в тому числі і від власника земельної ділянки.

Представник позивача ОСОБА_3 в судових засіданнях позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові, а також пояснив, що на день укладення сторонами спірного договору оренди між позивачем та відповідачем діяв чинний договір оренди земельної ділянки від 01 січня 2008 року, укладений на 10 років і протягом цього строку у власника земельної ділянки не було права користуватися цією земельною ділянкою, а відповідно і права на укладення в цей період іншого договору оренди земельної ділянки та проведення його державної реєстрації. Вважає, що спірний договір укладено з порушенням прав позивача, оскільки первинний договір оренди був укладений та здійснено його реєстрацію відповідно до норм законодавства, які діяли на час його укладення та проведення реєстрації.

Представник відповідача ТОВ «Алекс» ОСОБА_4, в судових засіданнях посилався на те, що відповідачі мали право на укладення спірного договору, оскільки вважають, що договір оренди від 01 січня 2008 року був зареєстрований з порушенням норм законодавства, які діяли на час його укладення, про що також зазначено і в письмових запереченнях (а.с.91-95,127-129,142-157). Вважає, що державна реєстрація такого договору була проведена відповідно до Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року № 174, який рішенням Державного комітету України з питань регуляторної політки та підприємництва від 18 квітня 2007 року № 35 зупинив дію вказаного нормативного акта. Представник відповідача посилається на те, що таку інформацію щодо порядку проведення державної реєстрації надала третя особа - відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області. Крім того, вважає, що первинний договір не набув чинності, оскільки його державна реєстрація була проведена не у відповідності до норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», хоча повинна була відбуватися саме за правилами вказаного Закону, а книга, в якій здійснено запис про державну реєстрацію договору від 01 січня 2008 року не відповідає по формі тим книгам, які передбачені постановою КМУ від 25 грудня 1998 року № 2073 «Про затвердження Прядку державної реєстрації договорів оренди землі», а на тексті самого договору відсутня повна дата щодо посвідчення факту його державної реєстрації, оскільки міститься лише запис про рік вчинення такого засвідчення. На підставі зазначеного представник відповідача вважає, що укладання та державна реєстрація договору від 09 листопада 2015 року були вчинені відповідно до умов чинного законодавства, а на момент його укладення чинні договори оренди спірної земельної ділянки були відсутні, оскільки реєстрація договору від 01 січня 2008 року була проведення з грубими порушеннями положень законодавства, а тому такий договір не набрав чинності те не міг бути перешкодою для укладання спірного договору між відповідачами.

Відповідач ОСОБА_1, яка про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, як не надала і заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу за її відсутності.

Треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області, які про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу за їхньої відсутності.

Відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області надав пояснення (а.с.41), згідно яких 16 квітня 2008 року Солонянським відділом ДРФ «ЦДЗК» було зареєстровано договір оренди земельної ділянки від 01 січня 2008 року згідно з наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 02 липня 2003 року № 174, отже вважають, що державна реєстрація договору була проведена відповідно до вимог чинного на той час законодавства.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 в свої письмових поясненнях зазначила, що державна реєстрація договору від 09 листопада 2015 року була здійснена нею відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.108).

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі та надані сторонами у судовому засіданні докази, приходить до наступного.

Положеннями ч.1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України зокрема шляхом визнання угоди недійсною.

Судом встановлено, що 01 січня 2008 року між ТОВ «Дніпропетровська агропромислова компанія» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі № 156, відповідно до п.п. 2 та 8 якого в оренду терміном на десять років передається земельна ділянка загальною площею 6,3359 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності згідно державного акту на право власності на землю серії ДП №102842 від 07 травня 2003 року та розташована на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.8-10,14-15), а 16 квітня 2008 року було здійснено державну реєстрацію вказаного договору у Солонянському відділі ДРФ «ЦДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №29 (а.с.10,11-12).

Відповідно до п.8 зазначеного договору передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, а відповідно до п.33 дія договору припиняється закінченням строку, на який його було укладено; див п.п.8,33 (а.с.8-9).

Судом встановлено, що орендована земельна ділянка має кадастровий номер :01:050:0001, а право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку підтверджується копією державного акта на право приватної власності серії ДП №102842 від 07 травня 2003 року (а.с.121), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.14-15).

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності, а ст. 13 цього закону передбачено, що договір оренди землі це договір за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції яка діяла на час укладання договору, договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації, яка була проведена 16 квітня 2008 року і строк його дії становить 10 років.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання за захистом якого і звернувся позивач до суду.

Згідно ст.ст.125,126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Станом на 01 січня 2008 року діяв Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 26 січня 2006 року, відповідно до якої державна реєстрація прав є публічною, здійснюється місцевим органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані речові права та їх обмеження в порядку, встановленому законом.

Стаття 5 зазначеного Закону визначала, що систему органів державної реєстрації прав складають центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, створена при ньому державна госпрозрахункова юридична особа з консолідованим балансом (центр державного земельного кадастру) та її відділення на місцях, які є місцевими органами державної реєстрації прав, а відповідно до п.4 вказаної статті Державна реєстрація прав проводиться місцевими органами державної реєстрації прав виключно за місцем знаходження нерухомого майна, а саме: в містах Києві та Севастополі, місті обласного підпорядкування, районі.

Статтею 7 вказаного закону визначено, що місцеві органи державної реєстрації прав є відділеннями державної госпрозрахункової юридичної особи з консолідованим балансом (центру державного земельного кадастру), а не є органами місцевого самоврядування, як посилався представник ТОВ «Алекс».

Відповідно до п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 11 лютого 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» до 01 січня 2013 року державна реєстрація зокрема, договорів оренди земельних ділянок, проводиться територіальними органами земельних ресурсів, а згідно наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 06 червня 2007 року №24 «Про затвердження Положень про територіальні органи Держземагентства», який діяв на час укладання договору від 01 січня 2008 року, головне управління земельних ресурсів здійснює свої повноваження безпосередньо та через управління (відділи) земельних ресурсів міських (міст обласного і районного значення) та районних відділів відповідної області.

Судом встановлено, що договір оренди землі від 01 січня 2008 року був зареєстрований у Солонянському відділі ДРФ «ЦДЗК», тобто в органі який був уповноважений на здійснення такої реєстрації, а тому вказаний договір оренди набрав чинності та у орендаря ТОВ «Дніпропетровська агропромислова компанія» виникло право оренди земельної ділянки строком на 10 років.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, а відповідно до ст.27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Судом встановлено, що 09 листопада 2015 року між ОСОБА_1, як власником земельної ділянки та ТОВ «Алекс», як орендарем, був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 6,3359 га, кадастровий номер :01:050:0001, строком на 10 років (а.с.114-126) та згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку приватний нотаріус ОСОБА_2 здійснила державну реєстрацію такого договору відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», норми якого діють з 01 січня 2013 року (а.с.17).

При цьому судом було встановлено, що спірний договір оренди земельної ділянки був укладений під час дії договору оренди від 01 січня 2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1, а вказане свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 не мала права передавати належну їй на праві власності земельну ділянку в оренду іншій особі під час дії попередньо укладеного договору оренди землі.

Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» на орендодавця покладено обов'язок при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки та не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Укладаючи договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Алекс» від 09 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_1 передала в оренду земельну ділянку, яка вже перебувала на той час в оренді у позивача, однак в п.1.5 спірного договору оренди зазначила недостовірну інформацію про те, що на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження та інші права третіх осіб відсутні (а.с.114), а тому суд приходить до висновку що укладений договір від 09 листопада 2015 року суперечить вимогам цивільного законодавства, порушує права позивача як орендаря, що відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним та для задоволення позовних вимог.

Посилання представника відповідача ТОВ «Алекс» стосовно того, що державна реєстрація попереднього договору оренди від 01 січня 2008 року була вчинена неналежним органом, книга реєстрації договору не відповідає по формі книзі, форма якої передбачена постановою КМУ від 25 грудня 1998 року №2073, а згідно посилань відділу Держгеокадастру реєстрація договору оренди від 01 січня 2008 року була вчинена згідно Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, дія якого припинена на час укладення та реєстрації договору, не приймаються судом з огляду на наступне.

Під час розгляду справи представником відповідача були наведені факти, які на його думку, підтверджують недійсність договору оренди від 01 січня 2008 року у звязку з порушенням порядку проведення його державної реєстрації, засвідчення факту такої реєстрації. На підставі вказаного представник ТОВ «Алекс» вважав, що такий договір не погоджує будь-яких прав, які могли бути порушені укладеним спірним договором. Проте представником відповідача не було надано суду будь-яких доказів визнання такого договору оренди землі недійсним у встановленому законом порядку, а відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом неодноразово під час засідання розяснювалося право відповідача на предявлення зустрічного позову з вимогами про визнання такого договору недійсним. Однак таким правом ТОВ «Алекс» не скористалося, а посилання представника відповідача на практику ВСУ у справах №6-105цс12 від 31жовтня 2012 року, №6-55цс12 від 31жовтня 2012року, №6-78цс14 від 02 липня 2014 року стосовно того, що реєстрація договору оренди землі від 01 січня 2008 року повинна була здійснюватися відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не відповідають обставинам справи, оскільки ВСУ дійшов такого висновку стосовно договору оренди від 05 січня 2004 року, в той час як договір оренди між позивачем та ОСОБА_1 був укладений 01 січня 2008 року, тобто під час дії норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З огляду на те, що однією з підстав предявленого позову є саме укладання договору оренди під час дії раніше укладеного договору оренди, який належним чином був зареєстрований, а протилежне не доведено сторонами, то суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, що є підставою для їх задоволення.

У звязку із задоволенням позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.203,215,396 ЦК України; ст.ст.124,125,126 Земельного Кодексу України; Законом України «Про оренду землі»; Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,ст.ст. 10, 11, 56, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська агропромислова компанія» до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання договору оренди землі недійсним - задовольнити.

Визнати укладений 09 листопада 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Алекс» та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, кадастровий номер :01:050:0001, площею 6,3359 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, недійсним з моменту укладення.

Стягнути з ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська агропромислова компанія» витрати по сплаті судового збору в розмірі по 689 (шістсот вісімдесят девять) гривень 00 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 04 травня 2016 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина