Справа № 188/892/15-ц
Провадження № 2/188/18/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року смт. Петропавлівка

Петропавлівський районний суд, Дніпропетровської області в складі: головуючої судді Курочкіної О.М. при секретарі: Карпенко С.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 дитячого садка №2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності та відповідача ОСОБА_5 селищної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку за період з 24.07.2014 року по 17.06.2015 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про стягнення середнього заробітку в розмірі 18883 грн. за час затримки повного розрахунку та моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

В обгрунтування позову зазначила, що18.01.2013 року згідно наказу №326 від 18.01,2013р. по ОСОБА_5 дитячому садку №2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності її було звільнено.

Позивачка зверталась до суду за захистом своїх прав і внаслідок розгляду її скарг

Ухвалою від 02.06.2014р. апеляційного суду Дніпропетровської області по цивільній справі №22-ц/774/2981/14 визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС ОСОБА_5 РУЮ ОСОБА_6 щодо винесення постанови закінчення виконавчого провадження від 14.01.2014р. ВП №41009829 з примусового виконання виконавчого листа №22- ц/774/10347 виданого 25.11.2013р. апеляційним судом Дніпропетровської області про поновлення ОСОБА_4 на посаді вихователя ОСОБА_5 дитячого садка №2 «Малятко» загального розвитку комунальної власності та зобов'язано державного виконавця ВДВС ОСОБА_5 РУЮ ОСОБА_6 виконати у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом, виконавчий лист №22-ц/774/10347 виданий 25.11.2013р. апеляційним судом Дніпропетровської області про поновлення ОСОБА_4 на посаді вихователя ОСОБА_5 дитячого садка №2 «Малягко» загального розвитку комунальної власності.

17.06.2014р. постановою ВІЇ №41009829 про закінчення виконавчого провадження відділом ДВС ОСОБА_5 РУЮ у Дніпропетровській області виконано виконавчий лист №22-ц/774/10347 виданий 25.11.2013р. апеляційним судом Дніпропетровської області, який підлягав негайному виконанню, про поновлення ОСОБА_4 на посаді вихователя ОСОБА_5 дитячого садка №2 «Малятко» загального розвитку комунальної власності. Крім того, постановою від 04.07.2014р. ВП №42124686 було повернено виконавчий документ стягувачеві на підставі п.2.ч.1ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» і як зазначено в самій постанові від 04.07.2014р. «В результаті вжитих заходів встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення. Провести списання коштів з рахунку неможливо у зв'язку із тим, що постановою КМУ від 03.08.2011 року М 845 (у редакції постанови КМУ від 18.04.2013 року № 267) не передбачено виконання органами Державної казначейської служби України платіжних вимог органів державної виконавчої служби. Відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів із заявою про виконання рішення суду.».

07.07.2014р. позивачка вимушена була звернутися до Управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_5 районі Дніпропетровської області і відповідно мною було отримано лист від 24.07.2014р. вих.№05-08/265 Управління Державної казначейської служби України у Петропавловському районі Дніпропетровської області, де повідомлялося, що «станом на 24.07.2014р. безспірне списання згідно виконавчого листа апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2013р. по справі №188/928/13-ц про стягнення на користь громадянки ОСОБА_4 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 17323,10грн. та моральної шкоди у розмірі 500,00грн. виконано в повному обсязі ».

Тобто вважає, що з 22.11.2013р. по 17.06.2015 р. боржник , ОСОБА_5 дитячий садок №2 «Малятко», добровільно не виконував судове рішення та не здійснював сплату страхових внесків за весь період після звільнення та нездійснив компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Позивачка керується: ст.236 КЗпП України, згідно якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки, та ст. 117 КЗпП України, що передбачає, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку

ОСОБА_4 незаконно звільнена 18.01.2013 року, повна сплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу відбулася Управлінням Державної казначейської служби України у ОСОБА_5 районі Дніпропетровської області 24.07.2014р.

Порушення строків сплати заробітної плати відбулося з вини Відповідача ОСОБА_5 дитячого садочку №2 "Малятко"- підтверджується рішенням від 21.11.2013р. апеляційного суду Дніпропетровської області по цивільній справі №22- ц/774/10347/13.

Вважає, що з нею досі не здійснено повного розрахунку, а саме, їй не сплачено компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»

Крім того, відповідно до довідок Пенсійного фонду ви 17.11.2014 року за № 354/02/24 та 17.06.2015 року за № 248/02/20 за період 2013 року, 2014 року, і по час складання останньої довідки 17.06.2015 року, Відповідач ОСОБА_5 дитячий садок №2 "Малятко" загального розвитку, так і не здійснював сплату за неї страхових внесків до Пенсійного фонду.

На день примусового стягнення середнього заробітку боржником 22 листопада 2013 року до 17 червня 2015 року (часу надання останньої довідки Пенсійним фондом), затримка розрахунку становить 571 днів, вважає, що відповідач винен за затримку фактичного розрахунку 18883 грн.

Відповідно до ст.ст. 11, 14, 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, які працюють на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або інших угод, передбачених законодавством. Страхувальниками застрахованих фізичних осіб за цим Законом виступають роботодавці, які є платниками страхових внесків до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Також справляння і сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-У1, є обов'язком роботодавця.

Права та обов'язки застрахованої особи визначені ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якому застрахована особа має право отримувати від страхувальника про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі, вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку, оскаржувати в установленому законом порядку дії страхувальника, виконавчих органів Пенсійного фонду, їх посадових осіб та інших суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно чинного законодавства страхові внески обчислюються та нараховуються на суму нарахованої заробітної плати та сплачуються під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок. Одночасно з видачею зазначених сум роботодавця зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платежів (авансові платежі).

Відповідно до п.2.2.12 інструкції зі статистики заробітної плати від 13.01.2004р. №5 до складу фонду додаткової заробітної плати входить оплата простоїв не з вини працівника (тобто оплата вимушеного прогулу), що по суті є заробітною платою. Відповідно, стягнута за рішенням суду середня заробітна плата за час вимушено прогулу є об'єктом для нарахування та утримання єдиного соціального внеску.

У листі Пенсійного фонду України від 03.03.2011р. №4149/05-10 зазначено про особливості заповнення звіту про єдиний соціальний внесок, відповідно до якого порядок нарахування єдиного внеску поширюється на осіб, яким згідно з рішенням суду нараховано середню заробітну плату за вимушений прогул.

Позивачкою отримано офіційно відомості, згідно яких відповідач з січня 2013 року не включав та не відображував всю суму нарахованої заробітної плати за час вимушеного прогулу та не сплачував єдиний соціальний внесок.

Данні обставини були встановлені рішенням судів, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України не встановлюються при розгляді даного позову.

Згідно ч.І статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З приводу того, що порушенням її права на отримання заробітної плати та вчасного розрахунку, не виконанням відповідачем судового рішення, вона зазнала та зазнає моральної шкоди, яка полягає у переживаннях, душевних та фізичних стражданнях, а також у необхідності їй у період затримки розрахунку додавати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини, а втрата нормальних життєвих зв'язків спричинила психологічну травму, що відповідно до ст.237-1 Кодексу законів про працю України підлягає відшкодуванню. Моральну шкоду оцінює у розмірі 1000 гривень.

Так як Відповідач 1 -ОСОБА_5 дитячий садок №2 «Малятко» знаходиться на балансі Відповідача 2 - ОСОБА_5 селищна рада Дніпропетровської області, і як її комунальний заклад перебуває на фінансуванні, тому відповідно всі фінансові відрахування у тому числі і заробітну плату сплачує саме Відповідач 2 - ОСОБА_5 селищна рада Дніпропетровської області, тому грошові кошти які вона просить стягнути на її користь слід стягувати з Відповідача 2 - Пегропавлівської селищної ради Дніпропетровської області.

Сторона відповідача в особі ОСОБА_5 дитячого садка №2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності надали в судове засідання заперечення, позов не визнали, обгрунтували наступним, 07 липня 2015 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, за якою просить стягнути з ОСОБА_5 дитячого садка № 2 «Малятко» заг ального розвитку комунальної власності" на її користь середній заробіток за час затримки за період з 24 липня 2014 року по 17 червня 2015 року 18 883 грн. (за 230 робочих днів) та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

20 травня 2016 року позивачка подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, у зв'язку з залученням в якості співвідповідача ОСОБА_5 селищну раду, залишивши підстави та предмет позовних вимог, що зазначені у первісній позовній заяві.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те. що 18.01.2013 року її було звільнено з посади вихователя дитячого садка № 2 «Малятко» загального розвитку комунальної власності за наказом № 326 від 18.01.2013 року. 27.03 2013 року у трудову книжку внесений запис за № 18 про її повторне звільнення « з посади тимчасово підмінного вихователя в зв'язку із закінченням підміни відпусток вихователів ст.36 п.1 КЗпІІ.

Рішенням апеляційної суду Дніпропетровської області від 21.11.2013 року частково задоволені її позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітної плати за час вимушеного прогул)- та відшкодування моральної шкоди.

За позовною заявою ОСОБА_4 не згодна з наступних підстав.

14.01.2014 року позивачка наказом по дитячому садку №2 «Малятко» поновлена на роботі і за її заявою в цей же день їй надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-років.

18.07.2014 року позивачці перерахована стягнута за рішенням суду від 21.1 1.2013 року сума втраченої середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 17 323.10 грн.. тобто за період з 18.01.2013 року по 21.11.2013 року. Вказану суму позивачка отримала 24.07.2014 року. Таким чином, повний розрахунок з позивачкою за затримку розрахунку при звільненні був виконаний 18.07.2014 року . Тобто 18.07.2014 року , в день фактичного розрахунку з відповідачкою работодавець повністю розрахувався на підставі рішень суду.

Єдиний соціальний внесок не є сумою розрахунку з особою, при звільненні відповідно до вимог КЗпП України.

Крім того представник просить застосувати позовну давність щодо вимог позивачки.

Сторона відповідача в особі ОСОБА_5 селищної ради надали в судове засідання заперечення, зазначивши, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав:

У своєму позові ОСОБА_4 спираючись на п.2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати від 1 3.01.2004 р. №5 стверджує, що до складу фонду додаткової заробітної плати входить оплата простоїв не з вини працівника ( тобто оплата вимушеного прогулу), що по суті є заробітною платою та відповідно , стягнута за рішенням суду середня заробітна плата за час вимушеного прогулу є об'єктом для нарахування та утримання єдиного соціального внеску.

Але п 1.1 вищевказаної Інструкції визначено, що дана інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об'єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У позовних вимогах ОСОБА_4 прохає стягнути з ОСОБА_5 селищної ради на її користь середній заробіток за час затримки повного розрахунку.

Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки.

ОСОБА_4 була поновлена на роботі відповідно до рішнення суду з 19.01.2013 року і вважається працюючою вихователем в дитячому садку №2 «Малятко».

Тобто, якщо позивачка була поновлена на роботі то вона вважається працюючою особою в період з 24.07.2014 року по 17.06.2016 року що не є вимушеним прогулом. При цьому позивачка у своєму позові спирається на абз.2 ч.2чст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, вказується що внесок нараховується на середню заробітну плату за вимушений прогул.

Також слід зазначити, що виконавчих листів про стягнення грошових сум на користь ОСОБА_4 до ОСОБА_5 селищної ради не надходило. Тобто підстав для нарахування та виплати заробітної плати, а також нарахування та перерахування внесків до Фондів загальнообов'язкового соціального страхування ОСОБА_5 селищна рада не мала.

Відповідно до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатки бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №333 від 12.03.2012 року нарахована заробітна плата і внески до державних фондів соціального страхування перераховуються по різним кодам економічної класифікації видатків відповідного бюджету.

В судовому засіданні стороною позивача збільшені позовні вимоги підтримано в повному обсязі і зазначено, що ненарахування і несплата соціального внеску, які належать особисто позивачці і є її власністю, є порушенням її права і підставою для сплати компенсації за затримку в розмірі середнього заробітку, за час затримки повного з нею розрахунку.

Представник відповідача, ОСОБА_5 дитячого садка №2 "Малятко", позовні вимоги не визнала, зазначила, що розрахунки здійснює селищна рада, за рішеннями суду відповідачка вже отримала належні їй суми, єдиний соціальний внесок не є особистою власністю позивачки. Вважає, що позивачкою обрано невірно спосіб захисту її права, а посилання на вказані нею норми КЗпП України, саме на ст.116, 117 та 237-1 є неправомірним та безпідставним.

Відповідач в особі представника Петропапвлівської селищної ради позовні вимоги також не визнали, зазначили, що розрахунок з відповідачкою повний, відповідно до рішень суду, в судових рішеннях про нарахування єдиного внеску щодо позивачки розпоряджень не було, списання зроблено відповідно до чинних рішень.

Допитані в судовому засіданні представники пенсійного фонду, управління соціального захисту зазначили, що дійсно, за зазначений період сплата єдиного соціального внеску з нарахованих за судовими рішеннями позивачці коштів не надходила до фондів, але позивачка в цей період отримувала допомогу на дитину .

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено і сторонами по справі визнається, що позивачка при неправомірному звільненні її з роботи відповідачем, рішеннями судів була поновлена на роботі та на її користь стягнено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 22.11.2013 року по 24.07.2014 року , крім того на її користь було стягнуто моральну шкоду.

Тобто за рішенням суду позивачці сплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку по 24.07.2014 року та додатково на її користь стягнуто кошти за невиконання відповідачем рішення суду отримані 17.06.2015 року

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу , форма ОК-5 (а.с.11-12) підтверджується, що з січня 2013 року відповідач не включав та не відображав всю суму нарахованої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та не сплачував єдиний соціальний внесок на момент виплати середнього заробітку за рішенням суду, що знайшло своє підтвердження у рішеннях суду (а.с.10)

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно доЗакону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14, компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Посилаючись у позові на порушене право щодо компенсації втрати частини доходів, позивачка помилково вважає що несплаченим є період з 24.07.2014 року по 17.06.2015 року. Суд не погоджується з даною правовою позицією. За рішенням суду з позивача стягнуто кошти по день фактичного розрахунку по 24.07.2014 року, крім того, стягнуто кошти за невиконання відповідачем рішення суду, які отримані 17.06.2015 року.

Відповідно до п.1 ч.1ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», базою для нарахування єдиного внеску для роботодавців та найманих працівників є сума нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, в тому числі, в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», роботодавець, повинен утримувати із доходу (заробітної плати) працівників суму єдиного соціального внеску, яка складає 3,6% від суми нарахованої заробітної плати.

Судом встановлено, відносно ОСОБА_4 порушено положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо перерахування єдиного внеску, але позивачкою помилково обраний спосіб захисту її порушеного права.

Суд не вважає можливим без відновлення порушеного права, яке полягає у обов'язковій сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду,стягувати на користь позивачки грошові кошти в розмірі середньої заробітної плати.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В судовому засіданні сторона позивача наполягала на стягненні на її користь середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, який полягає у відсутності перерахунку соціальних внесків щодо неї за період з 24.07.2014 по 17.06.2015 роки.

На підставі викладеного , керуючись, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»ст. ст. З, 11, 45 , 57 , 61 , 88, 212-214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 дитячого садка №2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності та відповідача ОСОБА_5 селищної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку за період з 24.07.2014 року по 17.06.2015 року відмовти.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_7