АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

секретар: Бугай О.О.

за участі осіб:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Приватного підприємства «Мікас», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «КАР-ЦЕНТР» про відшкодування майнових збитків;

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року,-

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/2113/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Поливач Л.Д.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Приватного підприємства «Мікас» (далі - ПП «Мікас»), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «КАР-ЦЕНТР» (далі - ТОВ «КАР-ЦЕНТР») про відшкодування майнових збитків.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ПП «Мікас» на її користь матеріальні збитки (неотриманий дохід) у розмірі 209 892,00 грн., які вона не одержала від передання ОСОБА_2 в оренду їх спільного об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що вони з ОСОБА_2 з 27 липня 1995 року по 06 лютого 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У 2008 році на спільні сімейні кошти ними було придбане нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У березні 2013 року вона звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом про поділ спільного майна подружжя. Під час розгляду справи вона дізналася, що 01 грудня 2012 року вказане нежитлове приміщення було здано ОСОБА_2 в оренду ПП «Мікас» за 11000,00 грн., в свою чергу ПП «Мікас» здавало приміщення в суборенду ТОВ «КАР-ЦЕНТР» за 52000,00 грн. Вказаний договір був укладений навмисно ОСОБА_2 та директором ПП «Мікас» ОСОБА_7 для того, щоб приховати прибуток від оренди приміщення від поділу з нею, як співвласником приміщення. Таким чином, з вини відповідачів вона зазнала матеріальних збитків у вигляді недоотриманих доходів у розмірі 209892,00 грн. Відмовляючи в задоволенні позову, суд не надав оцінки тому, що копію договору суборенди вона отримала не від ПП «Мікас», а особисто від ОСОБА_2 Єдиним засновником ПП «Мікас» є ОСОБА_8 Родина ОСОБА_2 та родина ОСОБА_8 є друзями, а чоловіки практично 18 років є партнерами по бізнесу. В матеріалах справи є докази того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є співвласниками декількох об'єктів нерухомого майна. ОСОБА_2 тривалий час був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_8, а директор ПП «Мікас» ОСОБА_7 знайома з ОСОБА_2 ще з 2008 року, оскільки продала йому свою частку у ТОВ «ФОРНАРІНА-Н», єдиним засновником якого є ОСОБА_2 Також, ОСОБА_2 передав майно в оренду саме під час слухання справи про розірвання шлюбу і не повідомив її про це. Тобто, він хотів, щоб вона була позбавлена можливості отримати свою частку від дійсної вартості орендної плати.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечував проти апеляційної скарги, вважав, що спір судом вирішений правильно.

Особисто ОСОБА_4, ОСОБА_2, представники ПП «Мікас», ТОВ «КАР-ЦЕНТР», в судове засідання не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_4, ОСОБА_2 забезпечили явку своїх уповноважених представників, ПП «Мікас» скористалося правом на подання письмових заперечень на апеляційну скаргу, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 27 липня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2013 року шлюб між сторонами розірваний.

За час шлюбу з позивачем ОСОБА_2 було придбано у власність нежиле приміщення загальною площею 606,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

29 січня 2008 року на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради від 21 січня 2008 року №6 ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на власність на вказане нерухоме майно (а. с. 13, т. 1).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року, нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1, було визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2, в порядку поділу спільного сумісного майна визнано за кожним право власності на 1/2 частку вказаного нежилого приміщення (а. с. 134-142, т. 1).

14 квітня 2011 року між орендодавцем ПП «Мікас» та орендарем ТОВ «КАР-ЦЕНТР» було укладено договір оренди № 1404/01, предметом якого передача орендодавцем у тимчасове володіння та користування для здійснення господарської діяльності нежилого приміщення загальною площею 606,7 м.кв. за адресою АДРЕСА_1, які належать на праві власності ОСОБА_2 Відповідно до змісту зазначеного вище договору, цей договір є договором суборенди. Орендодавець має право передавати об'єкт оренди в піднайм згідно договору оренди № 1304/01 від 13 квітня 2011 року, строк оренди з 25 квітня 2011 року до 30 квітня 2013 року включно, орендна плата без ПДВ за весь об'єкт оренди складає 52 000, 00 грн. (а. с. 22-27, т. 1).

01 грудня 2012 року між ПП «Мікас» в особі директора ОСОБА_7, що діє на підставі статуту, з однієї сторони, та ОСОБА_2 з другої сторони було укладено договір оренди № 0112/01 (а. с. 14-20, т. 1).

Відповідно до умов договору оренди № 0112/01 ОСОБА_2 передав, а ПП «Мікас» прийняло у тимчасове володіння та користування для здійснення господарської діяльності (оренду) нежиле приміщення загальною площею 606,7 м. кв., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на строк з 01 грудня 2012 року до 30 листопада 2015 року включно, орендна плата без ПДВ за весь об'єкт оренди складає 11 000, 00 грн. на місяць.

28 квітня 2014 року між ПП «Мікас» в особі директора ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 2 до договору оренди № 0112/01 від 01 грудня 2012 року, за умовами якої за взаємною згодою сторін достроково припинено дію договору 30 квітня 2014 року (а. с. 55, т. 1).

30 квітня 2014 року ОСОБА_2 та ПП «Мікас» було підписано акт прийому-передачі нежилих приміщень, розташованих за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 56, т. 1).

ОСОБА_4 в червні 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ПП «Мікас» на її користь матеріальні збитки (недоотриманий дохід) у розмірі 209 892,00 грн., які вона не одержала від передання в оренду їх спільного об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що ОСОБА_2 та засновником ПП «Мікас» було навмисно передано їх спільне з ОСОБА_2 майно в оренду за договором оренди № 0112/01 з орендною платою 11 000,00 грн., водночас, вказане приміщення здавалося ПП «Мікас» в суборенду ТОВ «КАР-ЦЕНТР» за 52000,00 грн. Вказані дії здійснювалися для того, щоб приховати прибуток від поділу з нею, як із співвласником майна, так як різниця в орендній платі - 41 000 грн. йшла саме на рахунок ПП «Мікас», а не ОСОБА_2 Таким чином, внаслідок дій відповідачів вона зазнала матеріальних збитків у вигляді неотриманих доходів у розмірі 209892,00 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З аналізу вказаної норми вбачається , що покладення на особу обов'язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди.

ОСОБА_4 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 та ПП «Мікас» було навмисно передано їх спільне з ОСОБА_2 майно в оренду за договором оренди № 0112/01 з орендною платою 11 000,00 грн., водночас, вказане приміщення здавалося ПП «Мікас» в суборенду ТОВ «КАР-ЦЕНТР» за 52000,00 грн., для того, щоб приховати від неї дохід, так як вона має право власності на 1/2 його частку, а всі доходи фактично отримував ОСОБА_2

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 отримував не тільки 11000 грн. на місяць за договором оренди, а і будь - які інші доходи від зазначеного вище договору суборенди. Та обставина, що ОСОБА_2 та засновник ПП «Мікас» ОСОБА_8 є друзями, що ОСОБА_2 та директор ПП «Мікас» ОСОБА_7 знайомі багато років також не свідчать про отримання ОСОБА_2 будь - яких доходів від договору суборенди.

Також, є безпідставними посилання ОСОБА_4 на те, що договори були укладені без її згоди, оскільки сам по собі вказаний факт не може бути підставою для стягнення збитків та не свідчить про заподіяння збитків.

Крім того, ОСОБА_4 не було доведено реальної можливості одержання нею більшого доходу, якби ОСОБА_2 не було укладено договір оренди з ПП «Мікас».

Дії ПП «Мікас» щодо здачі майна в суборенду за вищу плату, ніж визначена договором оренди, вимогам закону не суперечить.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2, засновник ПП «Мікас» ОСОБА_8 та його директор ОСОБА_7 були знайомими та партнерами по бізнесу не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: