Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулися ОСОБА_3, ОСОБА_2 з вказаним позовом в якому вказали, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. У вказаній квартирі окрім них проживають ОСОБА_6 (чоловік ОСОБА_2Б.) та ОСОБА_5 колишній чоловік ОСОБА_2 та відповідно батько ОСОБА_3 ОСОБА_5 участі в утриманні квартири не приймає, комунальні платежі не сплачує, зловживає спиртними напоями та вчиняє скандали, у звязку з чим вони неодноразово зверталися до правоохоронних органів. Своєю поведінкою та порушенням правил співжиття відповідач робить неможливим проживання разом з ним в одній квартирі у звязку з чим вони вимушені проживати за іншою адресою. За таких обставин, з метою захисту своїх прав як власників вказаної квартири, посилаючись на положення ст.116 ЖК України просять суд усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення відповідача з вказаної квартири та зняттям його з реєстрації за вказаною адресою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила суду що вона з 1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 У квартирі АДРЕСА_2 вона разом з відповідачем стали проживати з червня 1994 року. Потім, ОСОБА_5 виїхав у м. Димитров Донецької області та виписався з квартири. У 1995 році вона приватизувала вказану квартиру на себе та доньку, при цьому відповідач був згоден на таку приватизацію, знав про неї та навіть приймав участь в її оформленні. Таким чином на даний час вона та її донька є власниками вказаної квартири у рівних частках. Приблизно у серпні 1995 року ОСОБА_5 повернувся до м. Хмельницького та був зареєстрований і проживав за вказаною, як її чоловік. У 2011 році вона розлучилася з відповідачем та перебуває у цивільному шлюбі з іншим чоловіком. З 2012 року вона фактично виїхала з вказаної квартири з метою уникнення конфліктів з колишнім чоловіком. Також у 2012 році її донька вийшла заміж та вона стала проживати в одній з кімнат цієї квартири разом з чоловіком. Зазначила, що ОСОБА_5 зловживає спиртними напоями, часто влаштовує сварки та скандали, ламає замки на вхідних дверях до кімнати доньки, тобто фактично створює неможливим проживання з ним в цій квартирі. Участь в утриманні квартири не приймає, не оплачує комунальні платежі. У 2014 році відповідач вчинив сварку з донькою під час якої вдарив її та спричинив тілесні ушкодження.

Позивач ОСОБА_3 позов підтримала, просила його задовольнити. Зазначила, що вона є власницею ? частини квартири АДРЕСА_3. Іншим співвласником квартири є ОСОБА_2, її мати. У цій квартирі проживає її батько ОСОБА_5 З 2012 року вона вийшла заміж та разом з чоловіком стали проживати в одній з кімнат квартири. ОСОБА_5 постійно влаштовує сварки з нею, провокує конфлікти, пошкоджує належній їй речі. Після того як вона з чоловіком виявила зникнення грошей, вони поставили амок на вхідні двері їх кімнати. ОСОБА_5 неодноразово ламав цей замок. У листопаді 2014 року ОСОБА_5, будучи в стані алкогольного спяніння, вчинив з нею сварку, під час якої вдарив її в обличчя. Також у 2015 році він зламав замок на вхідних дверях до її кімнати та пошкодив речі. З цих проводів вона зверталася до міліції за відповідним реагуванням. Фактично з листопада 2011 року, після конфлікту з батьком, вона виїхала з цієї квартири та в ній не проживає.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, жодним чином ОСОБА_5 не перешкоджає користуванню позивачами цією квартирою. Жодних доказів тому факту, що ОСОБА_5 систематично порушує правила співжиття чим робить неможливим проживання позивачів в спірному помешканні, а офіційні заходи впливу не дали належного результату позивачами не представлено та в матеріалах справи відсутні. Також зазначив, що фактично конфлікти виникають у звязку з провокацією зі сторони позивачів. Крім того, просив врахувати, що спірна квартира була видана батькові відповідача, як військовому у 1979 році, а 1993 році саме на ОСОБА_5 був відкритий лицевий рахунок. Після отримання батьком відповідача іншої квартири ОСОБА_5 залишився в ній проживати разом з ОСОБА_2, яка на той час була його дружиною. У червні 1994 року позивачі була зареєстровані у вказаній квартирі. З 1994 року він виїхав у м. Димитрів Донецької області де працював на шахті. В липні 1995 року ОСОБА_5 повернувся до м. Хмельницького а у серпні цього ж року він знову був зареєстрований у цій квартирі де проживає по цей день та оплачує комунальні послуги.

Вислухавши пояснення позивачів, представника позивачів та представника відповідача, допитавши свідків та перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дівоче ОСОБА_2) А.О. належить на праві приватної власності у рівних частках квартира АДРЕСА_4. Вказана обставина підтверджена свідоцтвом про право власності на житло від 13.02.1995 року яке видане відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому та не оспорювалося сторонами.

Згідно довідки №2023 від 09 жовтня 2015 року, яка видана Хмельницькою ЖЕК №7, у вказаній квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_2 (власник) з 23.06.1994 року; ОСОБА_5 з 17.08.1995 року, ОСОБА_3 (донька власника) з 23.06.1994 року та ОСОБА_6 з 26.01.2012 року.

Факт вселення відповідача у вказану квартиру у серпні 1995 року з їх згоди, позивачами було визнано в судовому засіданні та ними оспорювалося. Позивач ОСОБА_2 зазначила, що у серпні 1995 року ОСОБА_5, був зареєстрований у вказаній квартирі з її відома та згоди оскільки вони на той час перебували у шлюбі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.03.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був розірваний.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він є братом чоловіка позивачки ОСОБА_3 Влітку 2014 року він разом зі своєю дружиною близько місяця проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1. В цій квартирі він проживав разом з ОСОБА_3, її чоловіком та ОСОБА_5 (батьком ОСОБА_3О.). Він був свідком конфлікту між ОСОБА_3 і ОСОБА_8, який предявляв останній претензії по господарству. Також ОСОБА_5 і йому дорікав тим, що він разом з дружиною проживають у цій квартирі.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він є цивільним чоловіком ОСОБА_2 У квартирі АДРЕСА_5 проживають донька його цивільної дружини ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком, а також рідним батьком ОСОБА_5 Останній створює умови, за яких з ним неможливо проживати у цій квартирі, вчиняє сварки, конфлікти. Зазначив, що у 2014 році він влаштував з ОСОБА_3 сварку, під час якої побив свою доньку. З цього приводу викликали міліцію і остання знімала побої. Також у 2015 році зі слів йому відомо, що ОСОБА_5 вибив вхідні двері до кімнати, де проживала ОСОБА_3 разом з своїм чоловіком. Через таку поведінку ОСОБА_5 ОСОБА_3 та її чоловік вже рік не проживають у своїй квартирі.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_3, яка є власницею ? частини квартири АДРЕСА_6. У вказаній квартирі він разом з дружиною проживали та займали одну з кімнат. Також у цій квартирі проживає ОСОБА_5 батько дружини. Останній часто дорікав ОСОБА_3, предявляв їй претензії з приводу ведення господарства по квартирі, провокував скандали та сварки. 08.11.2014 року ОСОБА_5, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, влаштував сварку з ОСОБА_3, під час якої ображав її та вдарив. Після цього випадку дружина стала боятися перебувати у цій квартирі та вони вимушені були виїхати з неї. Також зазначив, що оскільки в них були цінні речі, вони поставили замок на вхідних дверях до їх кімнати. У 2015 році виявили, що ОСОБА_5 цей замок зламав.

Згідно відповіді Зарічанського відділення поліції ХМВ ГУНП в Хмельницькій області № 938/121/122 від 01.02.2016 року встановлено, що згідно даних ППС «ОВС» ОСОБА_3 зверталася до вказаного відділення 08.11.2014 року з заявою за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5, відомості по якій були внесені до ЄРДР № 10005719 за ч.1 ст.125 КК України та 04.05.2015 року за фактом пошкодження ОСОБА_5Г дверей. ОСОБА_2 з письмовими заявами до відділення не зверталася.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_3 26.12.2014 року слідчим СВ Хмельницького МВ УВС України в Хмельницькій області була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0005179 за ч.1 ст.125 КК України у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Також встановлено, що за подіями, які мали місце 08.11.2014 року ДІМ ЗВМ ХМВ УМВС України 10.11.2014 року стосовно ОСОБА_5 був складений протокол про адміністративне правопорушення серія ХМ 025841 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За результатами розгляду даного протоколу 28.11.2014 року постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_5 був визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 70 гривень. Згідно вказаної постанови ОСОБА_5 був визнаний винним у тому, що він 08.11.2014 року близько 23 години за місцем свого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, вчинив психологічне насильство в сімї, а саме висловлювався нецензурними словами та погрожував фізичною розправою своїй доньці ОСОБА_3

За результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 04.05.2015 року, ст. ДІМ Зарічанського ВМ ХВМ УМВС України був прийнятий висновок, який погоджений начальником відділу міліції, за яким будь-яких ознак кримінальних правопорушень в діях ОСОБА_5 не виявлено та рекомендовано ОСОБА_3 з метою відшкодування матеріального збитку звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

З представлених позивачем ОСОБА_3 медичних документів (травм картки, листків непрацездатності, талону амбулаторного пацієнта) вбачається, що остання поступила до Хмельницької міської лікарні в 01 год. 21 хв. 09.11.2014 року зі скаргами на головний біль нудоту, біль правого плеча, та повідомила, що о 23 годині її побив батько. В період з 09.11.2014 по 21.11.2014 рік перебувала на амбулаторному лікуванні з діагнозом струс головного мозку.

Разом з цим суд звертає свою увагу на те, що зазначені вище докази (матеріали перевірки заяв ОСОБА_3 про неправомірні дії ОСОБА_5Г.) не містять інформації про систематичне (два і більше разів) порушення правил співжиття відповідачем в спірній квартирі, в них відсутні докази вжиття заходів попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача з приводу можливого виселення.

Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню на підставі ч.1ст.116 ЖК України і відповідно до правил ст. 59 ЦПК України про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання уповноваженими на те державними органами, та заходів громадського впливу органами самоорганізації населення, повинні підтверджуватися письмовими доказами.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали суду переконливих доказів систематичного порушення відповідачем правил співжиття і застосування до нього заходів реагування.

Фактично в матеріалах справи підтверджений лише один факт порушення ОСОБА_9 правил співжиття (вчинення ним насильства в сімї, яке мало місце 08.11.2014 року), за яким останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності. Будь-яких доказів порушення таких правил з сторони відповідача після цього факту та притягнення останнього до відповідальності позивачами не надано та в матеріалах справи не міститься.

Крім того, суд звертає свою увагу на те, що позивачі не заперечували той факт, що вони мають змогу потрапити до своєї квартири (відповідач не чинить перешкод їм у цьому).

За таких обставин, суд приходить до переконання, що поданий позивачами позов є необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Доводи позивачів про те, що відповідача не оплачує комунальні послуги самі по собі, не можуть бути підставою для виселення останнього в порядку ч.1 ст.116 ЖК України.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про виселення та зняття з реєстраційного обліку залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: