Справа № 307/3808/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

08 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Кеміня М.П., Бисага Т.Ю.,

за участю секретаря Кухти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 23 лютого 2016 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

у с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 4 900,00 дол. США, судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Тячівськоо районного від 3 лютого 2016 року (а.с. 43-44) позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 4 900,00 дол.США, що за курсом НБУ станом на 21 грудня 2015 року еквівалентно 15 377,43 грн., та 1 133,80 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі (а.с. 53-55) ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Зазначає, що судом першої інстанції були порушені вимоги ч.1 ст.169 ЦПК України, оскільки справу було розглянуто без його участі, незважаючи на подану ним заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою, що підтверджувалось довідкою Вільхівської лікарської амбулаторії. За таких обставин, він був позбавлений прав, передбачених ч.1 ст.27 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.305 справу розглянуто апеляційним судом за відсутності сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 78-80).

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції встановив, що відповідач взяв у позивача у борг 4 900,00 дол.США, які зобов'язався повернути до 10 березня 2015 року.

На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем була надана розписка відповідача (а.с. 5).

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

За таких обставин, керуючись положеннями зазначених статей, а також ст.ст. 610, 625, 1046, 1047 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано, дійшов висновку про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, проте ці доводи не можуть бути підставою для скасування рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був присутнім у судовому засіданні 08 лютого 2016 року (а.с. 24-25), також він був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 16 лютого 2016 року, на яке не з'явився та не надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У заяві від 22 лютого 2016 року (а.с. 38-39) ОСОБА_1 просив відкласти розгляд справи у зв'язку із хворобою.

За таких обставин, відповідач не був позбавлений можливості надати пояснення та докази, які на його думку, були необхідними для правильного вирішення спору. У разі неможливості з'явитися у судове засідання, пояснення могли бути надані письмово. Більше того, відповідачем не надано будь-яких доказів, які б спростовували факт отримання ним від позивача грошових коштів, у вказаному у позовній заяві розмірі, і до суду апеляційної інстанції.

Крім того, згідно з п.п. 1,3 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) (далі - Конвенція) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Оцінюючи правову та фактичну складність справи, слід враховувати, зокрема, наявність обставин, що утруднюють розгляд справи; кількість співпозивачів, співвідповідачів та інших учасників процесу; необхідність проведення експертиз та їх складність; необхідність допиту значної кількості свідків; участь у справі іноземного елемента та необхідність з'ясування і застосування норм іноземного права.

Оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід звернути увагу на те, що не можна покладати відповідальність за тривалий розгляд справи використання ними процесуальних засобів, передбачених законодавством, для здійснення свого захисту, зокрема, у зв'язку зі зміною позовних вимог, вивченням матеріалів справи, заявленням клопотань, оскарженням ухвалених судових рішень. Разом із тим слід взяти до уваги факти невиконання ними процесуальних обов'язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

За таких обставин, справа розглянута судом в межах встановленого законом строку, ухвалене рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215 ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310 цього Кодексу підстав для його скасування немає.

Інших доводів, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В. Бисага Т.Ю.