Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 335/4821/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Соболєва І.П.
Провадження № 22-ц/778/4716/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано магнієвий комбінат» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано магнієвий комбінат» про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 28.11.1994 року по 30.03.2015 року, працював водієм автотранспортних засобів. 11.04.2011 року о 17 год. 35 хв. при виконанні своїх трудових обов'язків на території профілакторію ДП ЗТМК з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав відкриту проникаючу черепно-мозкову травму, забій головного мозку, перелом обох стінок лобової пазухи, кісток носу, перелом основи черепу, забій м'яких тканин голови, назальна ліворрея. В результаті отриманої травми позивачу встановлено 60 % втрати працездатності та присвоєно 3 групу інвалідності безстроково.

У зв'язку з отриманням трудового каліцтва позивач зазнав значних моральних страждань, порушився його нормальний образ життя, через неможливість у зв'язку каліцтвом реалізації як повноцінної людини, оскільки не може влаштуватися на повноцінну роботу із-за інвалідності, змушений отримувати менші заробітки ніж ті, які б отримував на повноцінній роботі. Порушився звичний для нього спосіб життя, йому у зв'язку каліцтвом необхідна постійна допомога близьких, із-за чого постійно виникають переживання, він втратив сон, став дратівливим, страждає, перебуваючи в розпачі та тривозі, порушена його душевна рівновага. Все це негативно відобразилось на житті позивача, його відносинах з оточуючими.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого професійного каліцтва, 60 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 40 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» в дохід держави судовий збір в сумі 918,57 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 28.11.1994 року по 30.03.2015 року, працював водієм автотранспортних засобів (а.с. 5-9).

11.04.2011 року з позивачем стався нещасний випадок при наступних обставинах, які висвітлені у акті розслідування нещасного випадку від 14.04.2011р. (форми Н-5) (а.с. 10-11).

Водій ОСОБА_3 11.04.2011 року приступив до роботи о 05 год. 30 хв. після проходження передрейсового медогляду та отримання шляхового листка з відміткою механіка про технічну справність автобусу. О 17 год. 00 хв. автобусом ЛАЗ 699Р доставив працівників комбінату в профілакторій (який розміщений на острові Хортиця). Оглянувши колеса автобусу встановив, що внутрішнє заднє колесо з правого боку спустило. Заміривши тиск в камері ручним манометром, встановив, що тиск складає 4,4 кг/см2, і вирішив підкачати його. Підключивши шланг одним кінцем до пневмосистеми автобусу, другим до подовжувальної трубки з ніпелем внутрішнього колеса, почав його качати. Із-за конструктивних особливостей заднього здвоєного колеса, він вирішив зняти зовнішнє колесо для усунення джерела виділення повітря. Встановивши під колеса упори, ОСОБА_3 підняв домкратом праву частину заднього мосту, відгвинтив гайки, що утримують зовнішнє колесо і монтуванням почав підчіплювати утримуючі клини. Стався хлопок, викликаний розривом камери внутрішнього колеса, через що зовнішнє колесо зірвалося з осі і вдарило потерпілого по голові. ОСОБА_3 знепритомнів, на звук з корпусу вибіг працівник комбінату ОСОБА_4 В цей час масажист ОСОБА_5, побачивши з вікна лежачого на землі водія автобуса, покликала лікаря ОСОБА_6 і разом з нею вибігла на вулицю. Спільними зусиллями потерпілого перенесли на лавку, лікарка почала надавати невідкладну допомогу, чергова медсестра викликала машину швидкої допомоги. Машиною швидкої допомоги потерпілий був доставлений в КУ Міська клінічна лікарня екстреної і швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя.

У висновку акта розслідування нещасного випадку від 14.04.2011р. зазначено, що комісія вважає, що даний нещасний випадок вважається пов'язаним з виробництвом, підлягає обліку і на нього повинен складатися акт формою Н-1. Нещасний випадок стався в результаті викиду зовнішнього колеса стопорним кільцем внутрішнього колеса із-за конструктивного недоліку здвоєного заднього колеса автобуса ЛАЗ 699Р, що привів до неможливості проконтролювати стан стопорного кільця внутрішнього колеса при накачуванні шин. Комісія не угледіла осіб, дії або бездіяльність яких привели до нещасного випадку.

14.04.2011 року складено акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1). Пунктом 7 акту визначено причини нещасного випадку: конструктивна особливість здвоєного заднього колеса автобуса ЛАЗ 699Р, що не дозволяє проконтролювати стан стопорного кільця внутрішнього колеса при накачуванні шин. Код 31 (у відповідності до примітки заповнення акту «8. У пункті 7 зазначаються і кодуються основна та супутні причини нещасного випадку відповідно до розділу 2 класифікатора, зазначеного в цьому додатку. Основна причина нещасного випадку зазначається і кодується першою.») (а.с. 12-13). Згідно з класифікатором, причини настання нещасного випадку, організаційні: психофізіологічні: код 31 розшифровується як травмування (смерть) внаслідок протиправних дій інших осіб.

У пункті 10 акту зазначено, що особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, комісією не встановлені.

У відповідності до п. 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві НПАОП 0.00-6.02-04, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1112, у редакції постанови № 739 від 17.07.2009р., яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок розслідування нещасних випадків), визнаються пов'язаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися з працівниками під час виконання трудових обов'язків, у тому числі у відрядженні, а також ті, що сталися у період, зокрема:

перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці, пов'язаному з виконанням роботи, починаючи з моменту прибуття працівника на підприємство до його відбуття, який повинен фіксуватися відповідно до вимог правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або виконання завдань роботодавця в неробочий час, під час відпустки, у вихідні, святкові та неробочі дні;

виконання дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не належать до трудових обов'язків працівника (подання необхідної допомоги іншому працівникові, дій щодо запобігання аваріям або рятування людей та майна підприємства, інших дій за розпорядженням або дорученням роботодавця);

подання необхідної допомоги або рятування людей, виконання дій, пов'язаних із запобіганням нещасним випадкам з іншими особами у процесі виконання трудових обов'язків;

перебування у транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо настання нещасного випадку пов'язане з виконанням потерпілим трудових обов'язків або з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або середовища.

У п. 18 Порядку розслідування нещасних випадків міститься перелік нещасних випадків, що сталися з працівниками, які не визнаються пов'язаними з виробництвом. Нещасний випадок, який розглядається у даній справі, не підпадає під жодний критерій переліку.

У відповідності до п. 27 Порядку розслідування нещасних випадків, нещасний випадок, що стався з працівником на території підприємства або в іншому місці роботи під час перерви, що надається згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, а також під час перебування працівника на території підприємства у зв'язку з проведенням виробничої наради, одержанням заробітної плати, проходженням обов'язкового медичного огляду або проведенням з дозволу чи з ініціативи роботодавця професійних та кваліфікаційних конкурсів і тренувальних занять, розслідується та береться на облік згідно з вимогами цього Порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку, що твердження представника відповідача щодо відсутності вини підприємства при настанні нещасного випадку та наявності вини позивача при огляді транспортного засобу у період його перерви, спростовані вищепереліченими нормами, оскільки складено акт нещасного випадку (форми Н-1), тобто саме пов'язаний з виробництвом.

Далі, як видно з копії виписки КУ Міська клінічна лікарня екстреної і швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» № 5778 від 07.05.2011р., діагноз ОСОБА_3 - відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, удар головного мозку ср.ст., перелом обох стінок лобової пазухи, кісток носа, перелом підстави черепа, скуластих кісток, удар м'яких тканин голови. Назальна лікворея (а.с. 16).

03.08.2011р. ОСОБА_3 первинно встановлено третю групу інвалідності із ступенем втрати професійної працездатності 60 %, що підтверджується довідкою обласної МСЕК серії АВ № 004499. Дата переогляду 01.08.2012 (а.с. 14).

25.07.2012р. ОСОБА_3 повторно встановлено третю групу інвалідності із ступенем втрати професійної працездатності 60 %, що підтверджується довідкою обласної МСЕК серії АВ № 008097. Дата переогляду: безстроково (а.с. 15).

Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За положеннями ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив із доведеності, що з ОСОБА_3 під час виконання трудових обов'язків на підприємстві стався нещасний випадок, в результаті якого йому встановлена третя група інвалідності з втратою професійної працездатності ступенем 60%, що свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, постійного фізичного болю від захворювань, незручності та дискомфорту, що стали наслідком захворювання. Наявні хвороби викликають моральні страждання із-за неможливості виконувати певний фізичний труд, він позбавлений в повній мірі реалізації свого права на труд, заробляти достатні гроші для утримання родини, все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю позивача, ступень втрати його професійної працездатності та відсутність поліпшення його здоров'я, оскільки при повторному встановленні позивачу інвалідності встановлено ступінь втрати професійної працездатності знов 60 %, проте вже безстроково, тому, виходячи з засад розумності та справедливості суд підставно стягнув з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн.

Зазначені висновки відповідають встановленим обставинам справи та вимогам норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Крім того, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції послався не лише на стан здоровя позивача та наслідки нещасного випадку, але врахував і характер, ступінь та тривалість завданих йому страждань. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, суд, враховуючи конкретні обставини справи, правомірно послався на положення ст. 43 Конституції України, вищенаведених статей КЗпП України та врахував розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду № 5 від 25.05.2001р. та № 1 від 27.02.2009р.

Згідно з розясненнями, викладеними у п. 9 зазначеної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини роботодавця у настанні нещасного випадку є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом глибини фізичних і моральних страждань позивача, конкретних обставин справи, ступеня втрати професійної працездатності спростовані під час апеляційного розгляду справи. Так, 60 % втрата професійної працездатності, яка призвела до фізичних і моральних страждань позивача, безумовно свідчить про наявність моральної шкоди. Розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням засад розумності та справедливості, а також з урахуванням обставин, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, та не є завищеним.

Всі докази та обставини, на які посилається представник ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Крім того, у разі відмови ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано магнієвий комбінат» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: