Справа № 751/3836/15-ц Провадження № 22-ц/795/2303/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Мороз К. В. Доповідач - Бечко Є. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

В квітні 2015 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом та, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, просила стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 солідарно 65201 грн. 05 коп. боргу процентів по позиці за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року, 24247 грн. 60 коп. пені по несплачених відсотках за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року, 70503 грн. 14 коп. пені по несплаченій позиці за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року, а всього в сумі 159951 грн. 79 коп., а також стягнути з ОСОБА_6, як солідарного боржника, 556682 грн. 68 коп. боргу ОСОБА_8 за договором позики від 04 січня 2011 року (а.с.60 т.2).

Свої позовні вимоги ОСОБА_7 мотивувала тим, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_8 на її користь 556682 грн. 68 коп. заборгованості за договором позики від 04 січня 2011 року. Оскільки рішення суду на даний час боржником не виконане, то з ОСОБА_6, як з поручителя, підлягають стягненню на її користь у солідарному порядку 556682 грн. 68 коп. боргу ОСОБА_8 На даний час ОСОБА_6 продав належні йому транспортні засоби і після предявлення йому повідомлення на оплату боргу ОСОБА_8, сплатив 238392 грн. в рахунок виконання зобовязань боржника за договором позики від 04 січня 2011 року.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20 вересня 2016 року задоволено позов ОСОБА_7, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 заборгованості за договором позики від 04 січня 2010 року в сумі 65201 грн. 05 коп. по процентам за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року, 24247 грн. 60 коп. пені по несплачених відсотках за період з 01 липня 2014 року по 30 квітня 2015 року, 70503 грн. 14 коп. пені по несплаченій позиці за період з 01 липня 2014 року по 30 квітня 2015 року, а всього 159951 грн. 79 коп.; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 заборгованості за договором позики від 04 січня 2010 року в сумі 556682 грн. 68 коп. в рахунок солідарного виконання рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 жовтня 2014 року по справі №751/1164/14, провадження №2/751/1064/14 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення коштів.

Додатковим рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 29 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь УК у м.Чернігові Державний бюджет судовий збір в сумі по 6366 грн. 59 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність внаслідок неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи, та неправильну оцінку доказів, просив скасувати заочне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20 вересня 2016 року та додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 29 вересня 2016 року і ухвалити нове рішення про відмову у позові до ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги зводяться о того, що ОСОБА_7 звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_8 03 лютого 2014 року захистила свої права внаслідок порушення грошового зобовязання ОСОБА_8 Тобто, станом на 03 лютого 2014 року та на 30 червня 2014 року позичальник ОСОБА_8 вже був таким, що допустив прострочення грошового обовязку більше, ніж на 3 місяці. Договором поруки від 04 січня 2011 року строк її дії не встановлений, а згідно з ч.4 ст.559 ЦК України, у разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Апелянт вважає, що на момент предявлення позову до нього сплив шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобовязання, отже порука від 04 січня 2011 року, за якою він поручався за виконання ОСОБА_8 грошового обовязку за договором поруки від 04 січня 2011 року, на час предявлення позову припинилась.

Також апелянт зазначає, що постанова від 17 вересня 2014 року у справі №6-41цс14, на яку посилається Новозаводський районний суд м.Чернігова, стосується випадку, коли кредитор змінив строк виконання основного зобовязання, звернувшись до суду з вимогою про видачу судового наказу про дострокове стягнення з позичальника суми за кредитним договором.

Апелянт наголошує, що договором позики від 04 січня 2011 року у п.9 чітко зазначений строк повного повернення позики та процентів, на що послався Новозаводський суд у рішенні від 24 жовтня 204 року. ОСОБА_6 посилається на висновки Верховного Суду України, викладені у Постанові від 17 лютого 2016 року у справі №6-2875цс15.

Крім того, апелянт зазначає, що у ОСОБА_7 виникло право звернення до суду з вимогою про сплату коштів ОСОБА_8 щонайпізніше 02 січня 2014 року, позов до ОСОБА_6 заявлений 08 квітня 2015 року, тобто порука вже була припинена.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не надано доказів виконання зобов'язання ОСОБА_8 згідно договору позики від 04 січня 2011 року, тому відповідно до вимог ст.ст.526, 543, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_8, ОСОБА_6 в солідарному порядку заборгованості в загальній сумі 159951 грн. 79 коп. підлягають задоволенню. Задовольняючи вимогу про стягнення з ОСОБА_6 в солідарному порядку боргу за рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 жовтня 2014 року, суд зазначив, що відсутні підстави визначені ч.4 ст.559 ЦПК України для припинення поруки ОСОБА_6 і поручитель має відповідати за зобов'язаннями, що виникли з договору позики від 04 січня 2011 року.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з такими висновками, оскільки суд першої інстанції дійшов їх у порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст.510 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Відповідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1, 2 ст.554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 К України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Дана правова позиція викладена у постанові ВС України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 січня 2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_7 зобовязується надати ОСОБА_8 гроші в сумі 296000 грн. з терміном повернення 04 січня 2016 року, зі сплатою позикодавцю відсотків в розмірі 24 % річних до 1 числа кожного наступного місяця (а.с.51 т.1).

Умовами договору, а саме п.8 визначено, що у разі прострочення позичальником зобовязань з погашення позики та/або сплати процентів за її користування більше 10 днів, позичальник зобовязаний сплатити на користь позикодавця пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобовязань. Пунктом 9 визначені випадки, коли позичальник зобовязаний повністю повернути позику та сплатити нараховану плату за користування позикою, незалежно від настання строку виконання зобов'язання, зокрема, несплати відсотків за позикою та суми позики, якщо прострочення виконання цих зобовязань більше трьох місяців.

В забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 04 січня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено Договір поруки, відповідно до якого поручитель зобовязався відповідати перед позикодавцем в повному обсязі за виконання боржником зобовязань, що виникають з договору (а.с.4 т.1).

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 26 липня 2013 року отримали вимогу-повідомлення від ОСОБА_7 про порушення зобов'язання за договором позики від 04 січня 2011 року і вимогою в 10-ти денний термін з дня отримання вимоги погасити прострочену заборгованість за даним договором (а.с.16 т.1)

06 січня 2014 року ОСОБА_9 отримав вимогу-повідомлення ОСОБА_7 датовану 06 січня 2013 року якою ОСОБА_7 повідомила, що умови договору позики від 04 січня 2011 року не виконані, а тому вона вимагає дострокове стягнення боргу за рахунок реалізації заставного майна у примусовому порядку згідно розділу 6 договору застави (а.с.17 т.1).

Також вбачається, що рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 жовтня 2014 року з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 стягнуто 296000 грн. позики, 218 232 грн. 85 коп. боргу процентів за позикою за період з травня 2011 року по 30 червня 2014 року, 24388 грн. 36 коп. пені по несплаченим відсоткам за період з 01 серпня 2013 року по 30 червня 2014 року, 18061 грн. 47 коп. пені по несплаченій позиці за період з 01 серпня 2013 року по 30 червня 2013 року, а всього 556682 грн. 68 коп.(а.с.5-6 т.1). Таким чином ОСОБА_7 звертаючись до суду з позовом в 2014 році скористалась своїм правом дострокового повернення боргу ОСОБА_8

Згідно умов договору поруки, а саме його статтею 4 визначено, що порука припиняється у разі, якщо зобовязання за цим договором припиняються одночасно з припиненням забезпечених порукою зобовязань боржника, коли боржник повністю вибуває з передбачених договором зобовязань внаслідок заміни його іншою особою (заміні сторони в договорі), якщо поручитель не виявлять бажання відповідати за нового боржника, а також уразі повного виконання боржником або поручителем всіх забезпечених порукою зобовязань боржника перед позикодавцем, що виникають з договору.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вбачається, що ОСОБА_7 звернулася з позовом до ОСОБА_8 03 лютого 2014 року, в якому просила повернути 296000 грн. позики, 218232 грн. 85 коп. процентів, 18061 грн. 47 коп. пені по позиці, 24388 грн. 36 коп., а всього 556682 грн. 68 коп.

Тобто, з наведеного випливає, що станом на 03 лютого 2014 року позичальник ОСОБА_8 вже був таким, що допустив прострочення грошового обовязку більше, ніж на 3 місяці. Договором поруки строк її дії не встановлений. Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України у разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 жовтня 2014 року встановлено, що останній платіж на виконання договору позики ОСОБА_8 здійснив 18.09.2013 року. Після спливу трьох місяців, у відповідності до п.9 договору позики, настав строк виконання обовязку по сплаті коштів у повному обсязі, який наступив після 19.12.2013 року.

Отже, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Позов до ОСОБА_6 ОСОБА_7 предявила у квітні 2015 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку основного зобовязання, тобто в той час як порука вже була припинена

Суд першої інстанції дослідивши ці обставини, безпідставно не взяв їх до уваги та прийшов до помилкового висновку про повне задоволення позову.

За таких обставин, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, а висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормі закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права в частині стягнення заборгованості з поручителя, а тому рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Рішення в частині стягнення з боржника відсотків і пені підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Одночасно судова колегія в силу ст.88 ЦПК України вважає, що оскільки ОСОБА_7 звільнений від сплати судового збору, апеляційну скаргу задоволено повністю то 7579 грн. 00 коп. сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги, слід компенсувати ОСОБА_6 за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309 ч.1 п.4., 313, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20 вересня 2016 року скасувати в частині:

солідарного стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 заборгованості за договором позики від 04 січня 2011 року в сумі 159951 (сто пятдесят девять тисяч девятсот пятдесят одна) грн. 79 коп.;

стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 заборгованості за договором позики від 04 січня 2011 року в сумі 556682 (пятсот пятдесят шість тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 68 коп. в рахунок солідарного виконання рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 жовтня 2014 року по справі №751/1164/14, провадження №2/751/1064/14, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення коштів,

стягнутого додатковим рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 29 вересня 2016 року з ОСОБА_6 на користь УК у м.Чернігові у Державний бюджет судового збору в сумі 6366 грн. 59 коп., відмовивши у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_6 за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України 7579 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: