Провадження №2/521/1589/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Янкул Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири №43, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 1/3, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3; про визнання недійсним державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 та повернення до власності позивача вказаної квартири.

У підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що 03.07.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Відповідно до вказаного договору відповідачка отримала в дар від ОСОБА_1 вищезазначену квартиру. Однак, позивачка вказує, що не мала на меті передавати в дар квартиру, а хотіла укласти договір довічного утримання, тому вимагає визнати даний договір дарування не дійсним, на підставі ст. 229 ЦК України.

Представник позивача приймав участь у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволені.

Відповідач не приймала участь у судовому засіданні, однак надала до суду письмові пояснення, відповідно до яких заперечує проти задоволення позовних вимог та визнання договору дарування недійсним. Також, просить розглядати справу без її участі.

Представник третьої особи Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», яка була долучена до участі у справі, у судовому засіданні участі не приймав, однак надав заперечення на позовну заяву, відповідно до яких заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а тому такими, що підлягають відмові у задоволені.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що у позовних вимогах слід відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Позивачка вимагає визнати недійсним договір дарування та стверджує, що вона уклала для себе невигідну угоду внаслідок помилки та похилого віку, тяжких захворювань, а тому просить визнати даний договір недійсним, на підставі ст.229 ЦК України.

Судом встановлено, що позивачка придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за договором купівлі продажу від 25.07.2001 року, який зареєстрований в ОМБТІ та РОН у книзі №345, стор. 189, №185.

03 липня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір дарування вказаної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №7362. На даний час позивачка вважає, що при складані даного правочину вона помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, та такий правочин має бути визнаний судом недійсним.

Однак, суд вважає, що позивачка усвідомлювала значення своїх дій під час укладення договору, а також правові наслідки даної угоди. Даруватель діяла без будь якого примусу, як фізичного так і морального, не знаходилася під впливом тяжкої обставини та під впливом помилки.

Відповідно до даного договору, даруватель та обдарований стверджують, що цей договір не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити собі юридичні наслідки. Крім того, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 дієздатність ОСОБА_1 перевірено.

Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, ОСОБА_1 не розуміла, що укладала договір дарування та вважала, що право власності на вказану квартиру перейде лише після її смерті, тому як думала, що підписувала договір довічного утримання.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір дарування, в результаті чого між ними виникли правовідносини відповідно до цієї угоди.

Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

У відповідності до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що даний договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, та відповідно до даного договору ОСОБА_1 розуміла значення кожної умови правочину та його правові наслідки, крім того, договір підписано сторонами у присутності нотаріуса. Будь-яких підстав вважати, що нотаріусом було порушено інструкції під час укладання даної угоди у суду немає та позивачкою не надано.

Так, відповідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Однак, всупереч вказаній нормі, позивачкою не надано жодних доказів у підтвердження того, що вона не усвідомлювала значення своїх дій та не розуміла наслідки підписання договору дарування.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення , крім випадків, встановлених законом.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину ( стаття 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчинення правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визначення правочину недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 усвідомлювала значення своїх дій, розуміла наслідки та усвідомлювала, що вона укладала саме договір дарування, інше позивачкою не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження цього.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно вказаної квартири, встановлено, що на неї накладено обтяження у виді іпотеки, а іпотекодавцем виступає відповідач по справі - ОСОБА_2 Тому суд вважає, що наміри позивача визнати договір дарування квартири недійсним має прямі наслідки для ОСОБА_2 уникнути цивільної відповідальності за неналежне виконання умов кредитного договору, який був укладений між нею та ВАТ «Державний ощадний банк України». При тому, суд враховує, що до суду позивачка подала через багато років після укладення цього договору і тоді, коли настав час нести відповідну цивільну відповідальність.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний договір дарування був укладений з дотриманням вимог чинного законодавства (ст.ст. 203, 209, 719 ЦК України), при цьому відсутні підстави для визнання договору недійсним, на підставі ст. 229 ЦК України, оскільки він був укладений за ініціативою позивачки, якій було зрозуміло його зміст, вона усвідомлення значення своїх дій, а також правові наслідки укладення договору дарування, які також були роз'ясненні приватним нотаріусом.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним не підлягають задоволенню, оскільки обставини, на які посилається позивачка, як на підставу своїх вимог, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 64, 74, 154, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. 215, 216, 226, 229, 230, 386, 391, 717, 719 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десяти денний строк з дня проголошення рішення

Головуючий