Справа № 131/1423/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Квашук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що є власником жилого будинку, який розташований в місті Іллінці по вулиці Карбишева, 4а, для обслуговування якого їй було виділено земельну ділянку площею 0,1017 гектарів. До земельної ділянки позивачу було відведено проїзд, який проходить від центральної вулиці Кірова поміж будинками № 81 та № 83, іншого доступу не було, оскільки вулиця Кабишева, яка проходить поза будинком позивача, не межує з ним, їх розділяє рівчак засипаний сміттям, в якому часто збираються стічні води, в результаті чого там утворилась калюжа, яка унеможливлює прохід чи проїзд до будинку позивача з вулиці Карбишева.

В 2010 році Іллінецька міська рада прийняла рішення про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безкоштовно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому, на підставі вказаного рішення ОСОБА_2 розробив проект землеустрою, який було затверджено рішенням Іллінецької міської ради в грудні 2011 року, а в лютому 2012 року на його імя було видано Державний акт серії ЯК № 022887 на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер :05:002:1044), яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Іллінці, вул. Кірова, 81а. Таким чином, існуючий проїзд до земельної ділянки позивача тепер проходить по земельній ділянці ОСОБА_2, який не дає користуватись цим проїздом, чинить перешкоди, внаслідок чого позивач позбавлена можливості пройти до своєї земельної ділянки.

У звязку з цим, позивач просить суд встановити їй та членам сім`ї, які проживають в будинку по вулиці Карбишева, 4а в місті Іллінці, Вінницької області, а також іншим особам в разі необхідності їх проходу до земельної ділянки позивача, безстроковий та безоплатний земельний сервітут на право вільного проходу та проїзду велосипедом, право проїзду на транспортних засобах, підїзду іншого транспорту в разі необхідності по наявному шляху, який проходить від вулиці Кірова в місті Іллінці, Вінницької області, по південно-східній частині земельної ділянки № 81а по вулиці Кірова в місті Іллінці, Вінницької області, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, шириною 3,5 метри, площею 0,0186 гектарів визначеною у висновку експерта, в напрямку до належної ОСОБА_1 на праві приватної власності земельної ділянки, що знаходиться по вулиці Карбишева, 4а в місті Іллінці, Вінницької області, зобовязавши ОСОБА_2 не псувати площу земельної ділянки відведеної під сервітут, залишивши її в стані твердого покриття для проїзду та проходу у вигляді дороги без будь-яких перешкод для руху.

В судому засіданні позивач та її представник просили позов задовольнити.

Відповідач подав до суду письмові заперечення, в яких вказав, що умовою встановлення сервітуту є неможливість задоволення потреб в інший спосіб, за наявності альтернативних варіантів суд має відмовити в задоволенні позову. Зі змісту висновку земельно-технічної експертизи № 009/16 від 16.04.2016 року слідує, що прохід та проїзд до земельної ділянки позивача може бути облаштований у інший спосіб ніж через належному відповідачу земельну ділянку № 81а по вулиці Кірова в місті Іллінці Вінницької області, а тому встановлення сервітуту не є єдиним можливим способом позивача на вільний прохід та проїзд до її земельної ділянки, ОСОБА_1 має можливість облаштувати проїзд через земельну ділянку загального користування. За таких обставин, позов є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

В судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили з підстав, що викладені в письмових запереченнях.

Свідок ОСОБА_4 будучи допитаним в судовому засіданні показав суду, що працює начальником відділу містобудування Іллінецької міської ради. В 2010 році Іллінецька міська рада прийняла рішення про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безкоштовно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому, на підставі вказаного рішення ОСОБА_2 розробив проект землеустрою, який було затверджено рішенням Іллінецької міської ради в грудні 2011 року, а в лютому 2012 року на його імя було видано Державний акт на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Іллінці, вул. Кірова (змінено на "Незалежності"), 81а. Проїзд до автодоріг та вулиць з земельної ділянки ОСОБА_1, що знаходиться по вулиці Карбишева, 4а у місті Іллінці, відбувається по самовільно влаштованому позивачем проїзду через земельну ділянку ОСОБА_2 на вулицю Кірова (змінено на "Незалежності"), що також підтверджується фрагментом топоплану. Генеральний план м. Іллінці не передбачає проїзду до земельної ділянки ОСОБА_1 через земельну ділянку ОСОБА_2 Обов'язок забезпечити організації вільного проїзду з земельної ділянки по вулиці Карбишева, 4а в місті Іллінці на вулицю Карбишева через земельну ділянку загального користування, яка знаходяться у віданні Іллінецької міської ради, покладається на орган місцевого самоврядування.

Свідок ОСОБА_5 показав суду, що працює головним архітектором в Іллінецькій райдержадміністрації. Генеральний план м. Іллінці, який свідок надав для огляду і дослідження в судовому засіданні, не передбачає проїзду до земельної ділянки ОСОБА_1, що знаходиться по вулиці Карбишева (раніше "Молодіжна"), 4а у місті Іллінці, через земельну ділянку ОСОБА_2, яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Іллінці, вул. Кірова (змінено на "Незалежності"), 81а.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно Свідоцтва № 2409 про право власності на житловий будинок від 01.12.1998 року (а.с. 5), ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований в місті Іллінці по вулиці Карбишева (раніше "Молодіжна"), 4а, для обслуговування якого їй було виділено земельну ділянку площею 0,1017 гектарів, належність якої їй підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 003449 (а.с. 135).

З дослідницької частини висновку експерта Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертно-юридична фірма ОСОБА_6" від 26.04.2016 року № 009/16 (далі висновок № 009/16, а.с. 48-55) слідує, що вихід (виїзд) із земельної ділянки (через ворота або хвіртку) ОСОБА_1, що знаходиться по вулиці Карбишева, 4а у місті Іллінці, відбувається на територію земельної ділянки загального користування, яка розташована між земельними ділянками ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та земельної ділянки Іллінецької міської ради. Дана ділянка загального користування використовується для вигулу домашніх тварин (птахів) та для проходу до вулиці Карбишева, але проїзд автотранспортом чи іншими транспортними засобами відсутній, єдиний проїзд до автодоріг та вулиць відбувається по влаштованому проїзду через земельну ділянку ОСОБА_2 на вулицю Кірова, що також підтверджується фрагментом топоплану (а.с. 174). Проїзд з вулиці Кірова до земельної ділянки громадянки ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Іллінці, вул. Карбишева, 4а, здійснюється через праву (південно-східну) частину земельної ділянки ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Іллінці, вул. Кірова, 81а, а також через частину земель загального користування, що знаходиться між цими ділянками.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 згідно з рішенням Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області від 06.12.2011 року, на підставі якого 15.02.2012 року видано Державний акт серії ЯК № 022887 (а.с. 11) на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер :05:002:1044). Таким чином, існуючий проїзд до земельної ділянки позивача проходить по земельній ділянці ОСОБА_2, який не дає користуватись цим проїздом, внаслідок чого позивач позбавлена можливості проїхати до своєї земельної ділянки.

В серпні 2015 року позивач звернулась до ОСОБА_2 з пропозицією укладення договору про встановлення сервітуту, однак відповідач її проігнорував. У звязку з цим в ОСОБА_1 існує необхідність облаштування окремого проїзду до належної їй земельної ділянки по вулиці Карбишева, 4а в місті Іллінці через земельну ділянку, що належить ОСОБА_2 з вулиці Кірова завширшки 3,5 м, площею земельної ділянки, на яку необхідно встановити сервітут становить 0,0186 га, що повязано з необхідністю влаштування проїзду до житлового будинку відповідно до ДБН 360-92, а також відсутністю на даний час іншого проїзду до земельної ділянки ОСОБА_1 ніж через земельну ділянку ОСОБА_2

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Таким чином, сервітут ? це право обмеженого користування чужим майном.

У пункті 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" розяснено, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання, також умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб.

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном сервітуту.

У статті 404 ЦК України визначено у чому полягає право користування чужою земельною ділянкою, а саме у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Згідно зі статті 98 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) зміст права земельного сервітуту полягає у тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки має право на обмежене користування суміжною земельною ділянкою з метою усунення недоліків своєї ділянки.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" судам надано розяснення, відповідно до яких при розгляді спорів щодо встановлення земельного сервітуту суд має встановити, чи можливе нормальне господарське використання земельної ділянки, яка належить позивачеві, без обтяження сервітутом. Це має істотне значення, оскільки за наявності альтернативних варіантів використання землі без встановлення сервітуту суд повинен відмовити в задоволенні позову.

Суд встановив, що існуючий проїзд з земельної ділянки по вулиці Карбишева, 4а в місті Іллінці на вулицю Кірова (найменування вулиці змінено на "Незалежності", а.с. 172), який проходить через земельну ділянку ОСОБА_2, що також підтверджується фрагментом топоплану (а.с. 174), не передбачений генеральним планом міста Іллінці (а.с. 169). З зазначеного слідує, що даний проїзд облаштований самовільно, без врахування правил благоустрою території житлової та громадської забудови, містобудівної документації, будівельних норм та державних стандартів.

Доводи позивача про те, що проїзд з земельної ділянки по вулиці Карбишева, 4а в місті Іллінці має проходити на вулицю Кірова через земельну ділянку ОСОБА_2, підтвердженням чого є дані плану забудови земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с. 148 на звороті) на якому зображено проїзд з західної частини земельної ділянки, спростовуються даними генерального плану м. Іллінці, який не передбачає проїзду на вулицю Кірова через земельну ділянку ОСОБА_2

Зі змісту експертного висновку слідує, що землі загального користування, розташовані між земельними ділянками ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та земельної ділянки Іллінецької міської ради придатні для організації вільного проїзду з покриттям на основою, що не поступається за міцністю конструкціям, прийнятим та суміжній ділянці по вулиці Карбишева (ґрунтово-щебневе, ґрунтове покриття) та завширшки не менше 3,5 метри, громадянці ОСОБА_1 на вулиці Карбишева при умові виконання водовідведення цієї території відповідно до вимог нормативних документів у галузі будівництва. Отже нормальне господарське використання земельної ділянки, яка належить позивачу, можливо без обтяження сервітутом земельної ділянки ОСОБА_2, за умови водовідведення земельної ділянки загального користування.

Згідно статей 16, 17 Закону України "Про автомобільні дороги", вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Основними обов'язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, згідно статті 19 Закону України "Про автомобільні дороги" є: 1) забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; 2) організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами; тощо.

Відповідно до статті 21 ч.1 п.2 Закону України "Про автомобільні дороги", органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів.

Благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється міськими радами та їх виконавчими органами з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також установлених будівельних норм, державних стандартів, норм і правил (ст. 22, 23, 40 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

З зазначеного слідує, що обов'язок забезпечити організації вільного проїзду з земельної ділянки по вулиці Карбишева, 4а в місті Іллінці на вулицю Карбишева через земельну ділянку загального користування, яка знаходяться у віданні Іллінецької міської ради, покладається на орган місцевого самоврядування. Отже, водовідведення цієї території відповідно до вимог нормативних документів у галузі будівництва має здійснити Іллінецька міська рада, а невиконання покладених на орган місцевого самоврядування обов'язків може бути предметом оскарження до суду.

Суд вважає, що сервітут який просить встановити позивач є обтяжливим для власника земельної ділянки, оскільки проходить вздовж усієї земельної ділянки завширшки 3,5 метри і займає площу 0,0186 га, яка є значною у порівнянні з площею земельної ділянки виділеній ОСОБА_2 Встановлення сервітуту також призведе до використання земельної ділянки ОСОБА_2 не за її цільовим призначенням.

Оскільки у позивача є можливість задовольнити свої потреби іншим способом як встановлення земельного сервітуту, який для власника земельної ділянки (ОСОБА_2Л.) є вкрай обтяжливим, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, з огляду на що в позові слід відмовити.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.І. Стадник