Справа № 346/1953/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1206/2016
Головуючий у 1 інстанції Обідняк В. Д.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Василишин Л.В., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 квітня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності.

На дане рішення представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неналежне дослідження доказів та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про пропуск позивачем позовної давності. Так, 27.09.2009 року Коломийським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. Вказаний судовий наказ було направлено на примусове виконання до відділу ДВС. 09.06.2011 року постановою ВДВС Коломийського МУЮ, на підставі п.2 ч.1 ст. 47, 50 ЗУ «Про виконавче провадження» судовий наказ було повернуто стягувачу без виконання у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. З таких обставин, на думку апелянта мало місце переривання строку позовної давності.

Рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання сторони, будучи належно повідомленими про розгляд справи, не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 01.10.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір №DNH4KP34370313, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 1352,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 12 місяців по 01.10.2007 року.

Відповідно до умов даного договору він складався із заяви позичальника та Умов і Правил надання банківських послуг

У зв'язку з неналежним виконання боржником ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, позивач здійснив нарахування заборгованості.

Так, позивач вважає що станом на 22.02.2016 року сума заборгованості за кредитним договором становила 29540,72 грн. і просив суд про стягнення цієї суми.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання боргу за кредитним договором не підлягає захисту у зв'язку із пропуском ПАТ КБ «ПриватБанк» позовної давності.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п.5.5. умов укладеного кредитного договору термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування, винагороди, неустойки за кредитним договором становить 5 років. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач з 2007 року не здійснював жодних платежів.

27.09.2007 року Коломийським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та судового збору.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Разом тим, позивач не заперечує того, що з 2007 року жодних платежів та дій, які б свідчили про визнання ОСОБА_2 боргу, останній не вчиняв, а сам судовий наказ було повернуто стягувачу без виконання у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (постанова ВДВС Коломийського МУЮ 09.06.2011 року).

З матеріалів справи вбачається, що з цим позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся тільки 28.03.2016 року, тобто зі спливом позовної давності, про застосування якої просив у своїй заяві ОСОБА_2 ( а.с. 26).

Що стосується посилання апелянта, на те, що протягом 2015 року відповідачем сплачувались кошти на погашення заборгованості, то такі не відповідають дійсності, оскільки з наданого розрахунку не вбачається, що ОСОБА_2 здійснювалися будь які платежі в 2015 році.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду апеляційної інстанції, що давало б підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: Л.В. Василишин

В.А. Девляшевський