Ухвала

іменем україни

05 жовтня2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що до укладання з нею шлюбу 20 листопада 1996 року відповідач придбав житловий будинок № 25/32 по вул. Зеленій у м. Києві. У порівнянні з вартістю спірного будинку у 1996 році його вартість у 2012 році збільшилася у декілька разів, збільшилася також загальна площа житлового будинку, яка станом на 02 листопада 2012 року становила 177,3 кв. м, житлова - 72,5 кв. м, підсобна - 104,8 кв. м у порівнянні з 2000 роком, коли загальна площа його складала 87,9 кв. м, житлова - 54,1 кв. м, підсобна - 33,8 кв. м. Враховуючи те, що частки кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності на спірний будинок не можуть бути рівними, оскільки частка відповідача повинна бути збільшена на суму вартості будинку до його поліпшення, за час спільного проживання сторін як подружжя частка спірного будинку та його поліпшення збільшилася на 98 %. Позивач вважає, що поділу як спільного майна подружжя підлягає частина житлового будинку, що становить 98 % від усієї його частини, тому частка позивача становить 49/100 частини будинку, частка відповідача складає 51/100 частини будинку, а новостворені об'єкти нерухомого майна належать кожному з них у рівних частках, тобто по 1/2 частини. З урахуванням уточнення позовних вимог ОСОБА_4 просила визнати спільною сумісною власністю подружжя 95/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами № 25/32 по вул. Зеленій у м. Києві, що складається з будинку літ. «А», загальною площею 177,3 кв. м, житловою - 72, 5 кв. м, з прибудовами літ «а», «аі», «а2» та мансардою над літ. «А», госпблок літ. «Г», навіс літ. «Д», басейн, огорожа, хвіртка, частина воріт. Визнати за позивачем право власності на 19/40 частини спірного житлового будинку з господарськими спорудами, а за відповідачем - право власності на 21/40 частини цього будинку з господарськими спорудами.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Поділено спільне сумісне майно подружжя: визнано за ОСОБА_4 право власності 19/40 частини житлового будинку літ. «А», загальною площею 177,3 кв. м, житловою - 72, 5 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_5 право власності на 21/40 частини житлового будинку літ. «А», загальною площею 177,3 кв. м, житловою - 72, 5 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 61, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що майно, яке є предметом поділу, є спільним майном подружжя, збудовано за спільні кошти подружжя у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тому за кожною зі сторін має бути визнано право власності на зазначене майно.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Твердження відповідача про участь його батька у фінансуванні поліпшення та будівництва спірного будинку не підтверджено належними та допустимими доказами, на правильність висновків судів не впливають та були предметом розгляду і оцінки судом апеляційної інстанції.

Наведені в касаційній скарзі доводи про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо оцінки наявних у справі доказів на правильність висновків судів не впливають, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко