26.08.2016 227/3187/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2016 року. м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого Притуляка С. А

при секретарі Коверченковій М.О.,

за участю:

свідка - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Харцизьк її чоловіка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1. В обгрунтування заяви посилається на те, що не може отримати належних документів для реєстрації факту смерті чоловіка, оскільки вона перебуває на тимчасовово окупованій території. Після звернення її представника до відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати смерть чоловіка, йому було відмовлено, у зв'язку із недійсністю наданих медичних документів.

Заявниця у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала заяву та просила допитати в якості свідка ОСОБА_1

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1, яка є знайомою доньки заявниці, суду підтвердила факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкав у м.Харцизьк.

Представник зацікавленої особи - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.

На підтвердження факту народження доньки заявницею додано до заяви: лікарське свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, видане Центральною міською лікарнею м.Харцизьк, свідоцтво про поховання ОСОБА_3, видане КПС "Стимул", фотографії місця поховання ОСОБА_3.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.257-1 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

За приписами ч.1 ст.235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на наведену норму закону, надані заявницею лікарське свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, видане Центральною міською лікарнею м.Харцизьк та свідоцтво про поховання ОСОБА_3, видане КПС "Стимул" є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Харцизьк ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті та з метою захисту прав і свобод заявниці, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту смерті її чоловіка, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

При цьому суд звертає увагу заявниці ОСОБА_2 та зацікавленої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області на позиціюВерховного суду України, викладену в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року, згідно якої рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Керуючись ст.144 Сімейного кодексу України, ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. ст. 10, 60, 212 - 215, 223, 234, 251-256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Харцизьк ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення видати особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення рішення.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.