АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3304/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1042/16Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С.А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради

на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року

по справі за позовом Комунального підприємства «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року представник КП «Полтава-сервіс» звернувся до суду з вказаним позовом, та з урахуванням збільшених позовних вимог, просив про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики від 28.05.2014 року та від 19.08.2015 року з урахуванням неустойки (штрафу та пені), індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення станом на 25 січня 2016 року в сумі 206 379,87 грн. та понесених по справі судових витрат.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року позовні вимоги КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради 87885,90 грн. заборгованості за договором позики № 2 від 28.05.2014 року та за договором позики від 19.08.2015 року .

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради судовий збір в сумі 1318,29 грн. та витрати по оплаті оголошення в сумі 133,92 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційному порядку вказане рішення оскаржив позивач та в апеляційній скарзі просить рішення місцевого суду змінити, позов з урахуванням збільшених позовних вимог від 25.01.2016 р. задовольнити повністю, стягнувши з ОСОБА_2 на користь КП «Полтава-сервіс» заборгованість за договорами позики в сумі 206379,87 грн., в тому числі за договором позики № 2 від 28 травня 2014 року 12644,56 грн. суму основного боргу, 469,16 грн. витрат від інфляції за несвоєчасне погашення боргу та 134,07 грн. три проценти річних від простроченої суми; за договором позики від 19 серпня 2015 року 57000 грн. суму основного боргу, 116280 грн. пені, 17100 грн. штрафу, 2114,93 грн. витрат від інфляції за несвоєчасне погашення боргу та 637,15 грн. три проценти річних від простроченої суми. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 04 лютого 2014 року по 18 вересня 2015 року ОСОБА_2 працювала в КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради на посаді адміністратора.

28 травня 2014 року між КПІ «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради та ОСОБА_2 було укладено договір позики № 2, за умовами якого відповідач одержала від позивача грошові кошти на безпроцентній основі в розмірі 39000 грн.

Відповідно до п. 2.3 Договору позики № 2 кінцевим терміном повернення позики є 28 лютого 2016 року, а в разі звільнення з роботи до даної дати останній робочий день.

Згідно п. 2.7 Договору позики № 2 у випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством.

Грошові кошти в розмірі 39000 грн. ОСОБА_2 було отримано готівкою в касі підприємства, що підтверджується видатковим касовим ордером від 28 травня 2014 року.

19 серпня 2015 року між КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти на безпроцентній основі в розмірі 57000 грн. в обмін на зобовязання відповідача повернути позику до 11 вересня 2015 року.

Грошові кошти в розмірі 57000 грн. ОСОБА_2 було отримано готівкою в касі підприємства, що підтверджується видатковим касовим ордером від 20 серпня 2015 року.

За п. 3.1 Договору позики від 19 серпня 2015 року у випадку неповернення позики у встановлений даним Договором термін, Позичальник сплачує на користь Позикодавця штраф у розмірі 30% від неповернутої суми позики та пеню у розмірі 1,5% від неповернутої суми за кожен день прострочення платежу.

Наказом директора КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради № 22-К від 18 вересня 2015 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 18.09.2015 року.

Станом на 13 листопада 2015 року залишок коштів, не повернутих позичальником ОСОБА_2 за Договором позики № 2 від 28 травня 2014 року, становив 12644,56 грн.

У строк, встановлений Договором позики від 19 серпня 2015 року, зобовязання відповідачем виконано не було, грошові кошти в сумі 57000 грн. не повернуто.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 1049 Цивільного Кодексу України визначено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами частини 1 статті 610, частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_2 не виконала зобовязання щодо повернення позики у встановлений договорами строк, що підтверджується наявністю боргових документів у позивача, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача прострочену заборгованість за договором позики № 2 від 28 травня 2014 року, що складає 12644,56 грн. та за договором позики від 19 серпня 2015 року 57000 грн.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що правовими наслідками прострочення боржника ОСОБА_2 є сплата неустойки, індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, що відповідає вимогам закону та договірним правовідносинам сторін.

Аналіз п. 3.1. укладеного між сторонами договору позики від 19 серпня 2015 року на предмет тотожності умов, за яких кредитор набуває право на неустойку у виді штрафу у розмірі 30% від неповернутої суми позики та пені у розмірі 1,5% від неповернутої суми за кожен день прострочення платежу, дає суду підстави для висновку щодо подвійної цивільно-правової відповідальності відповідача за одне й те саме порушення строків виконання грошового зобовязання за кредитним договором, що є неприпустимим згідно положень статті 61 Конституції України.

Разом з тим, присуджуючи до стягнення з відповідача 17100 грн. штрафу, суд першої інстанції жодним чином не мотивував у рішенні з яких міркувань виходив, обираючи саме такий вид відповідальності боржника.

Згідно статей 546, 549, 550, 611 Цивільного кодексу України штраф та пеня є формою неустойки, що має подвійну правову природу: до настання строку виконання зобовязання є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобовязання стає відповідальністю, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобовязання боржником.

Штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного зобовязання та має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання.

Пеня, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобовязань.

Отже, пеня є більш дієвою мірою впливу на боржника та гарантує кредитору попередження або зменшення негативних наслідків від неналежного виконання або невиконання боржником договірного зобовязання.

Таким чином, належним способом забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором позики від 19 серпня 2015 року є пеня.

Як вбачається з розрахунку, доданого до заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 72-74, 77), розмір пені за невчасне погашення ОСОБА_2 боргу за договором позики від 19.08.2015 р. за час прострочення з 12.09.2015 по 25.01.2015 р. становить 116280 грн. (57000 Х 1,5% х 136 днів), що значно перевищує розмір боргового зобовязання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних) та суперечить загальним засадам цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 3 статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-100 цс 14).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 неустойки у виді пені, але зменшує її розмір на підставі частини 3 статті 551, статті 3, частини 3 статті 10 ЦК України до 60000 грн.

Крім того, 25 січня 2016 року позивачем КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 72-81), яка всупереч вимогам ч. 1 ст. 11 ЦПК України не була взята до уваги місцевим судом при постановленні оскаржуваного рішення.

Оскільки рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням колегією суддів нового рішення про часткове задоволення збільшених позовних вимог КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради від 21 січня 2015 року.

Вирішуючи питання про судові витрати, понесені позивачем за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 4623,28 грн. (1218 + 3405,28), колегія суддів виходить з вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно яких, якщо позов задоволено частково, позивачеві присуджуються понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Комунального підприємства «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради заборгованість за договором позики № 2 від 28 травня 2014 року в сумі 13247 грн. 79 коп., яка складається з 12644 грн. 56 коп. суми основного боргу, 469,16 грн. інфляційних втрат, 134 грн. 07 коп. - 3% річних від простроченої суми, заборгованість за договором позики від 19 серпня 2015 року в сумі 119752 грн. 08 коп., яка складається з 57000 грн. основного боргу, 60000 грн. пені, 2114 грн. 93 коп. інфляційних втрат, 637,15 грн. - 3% річних від простроченої суми, а всього 132999 грн. 87 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради 2534 грн. 30 коп. понесених судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ ОСОБА_3

ОСОБА_4

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1