Ухвала

іменем україни

13 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування про звільнення від повноважень опікуна, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Баковецька сільська рада, ОСОБА_4, за касаційною скаргою Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування звернулась до суду із указаною заявою, у якій з урахуванням уточнень просила звільнити ОСОБА_3 від повноважень опікуна недієздатної фізичної особи ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з підстав невиконання нею обов'язків щодо підопічного.

Зазначала, що опікун кілька років проживає в АДРЕСА_1, власником якої є недієздатний ОСОБА_5, а сам недієздатний вимушено проживає у старій батьківській хаті та позбавлений можливості проживання у своїй квартирі та будь-яких прав на захист.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Львівської областівід 19 жовтня 2015 року, заяву Сихівської районної адміністрації Львівської області залишено без задоволення.

У касаційній скарзі Сихівська районна адміністрація Львівської області, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами установлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08 квітня 2011 року визнано недієздатним ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з наявним у нього стійким психічним розладом, параноїдальною шизофренією, безперервно проградієнтним перебігом з вираженим емоційно-вольовим дефектом.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 червня 2012 року призначено ОСОБА_3 опікуном її рідного брата - недієздатного ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для звільнення ОСОБА_3 від обов'язків опікуна.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що заявником не надано достатніх доказів того, що недієздатний вимушено проживає у батьківській хаті у с. Закривець Жидачвського району Львівської області та позбавлений можливості проживання у своїй квартирі й будь-яких прав на захист.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 241 ЦПК України суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу.

Інститут опіки і піклування спрямований на заповнення відсутньої чи недостатньої цивільної дієздатності неповнолітніх і повнолітніх фізичних осіб. Разом із тим завданням цього інституту є охорона особистих і майнових прав і інтересів підопічних, турбота про створення їм необхідних побутових умов, здійснення за ними догляду і забезпечення їхнього лікування.

Частина 5 ст. 63 ЦК України передбачає, що особі може бути призначений один чи кілька опікунів чи піклувальників. Такий стан може бути, наприклад, коли в особи, над якою установлено опіку чи піклування, є майно, що знаходиться в іншій місцевості. У цьому випадку опіка над цим майном установлюється за місцем перебування цього майна (ч. 1 ст. 74 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Крім того, згідно з п. 4.3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила), опікун (піклувальник) повинен раз на рік здійснювати повне медичне обстеження підопічних. Як правило, опікун (піклувальник) повинен проживати разом з підопічним і може бути прописаний на житловій площі останнього на період виконання своїх обов'язків.

Відповідно до п. 4.9 Правил суми, які належать підопічним у вигляді пенсій, допомоги чи аліментів, інших поточних надходжень або прибутків від належного їм майна, переходять у розпорядження опікуна і витрачаються на утримання підопічних.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази про виконання ОСОБА_3 з 2012 року обов'язків опікуна, покладених законом.

Згідно з 4.14 Правил контроль за діяльністю опікунів і піклувальників здійснюється органами опіки та піклування із залученням громадськості шляхом планових відвідувань осіб, які перебувають під опікою (піклуванням).

Із матеріалів справи, зокрема акта опікунської ради від 08 квітня 2015 року, вбачається, що при виїзді за адресою: АДРЕСА_2, де фактично проживає ОСОБА_5 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1), було встановлено, що останній скаржиться на свій стан здоров'я, з його слів, хворіє на цукровий діабет II типу, має травму хребта з дитинства. На прохання показати ліки він мав тільки медичний препарат з простроченим терміном зберігання до 2012 року, інших найбільш необхідних медичних засобів, аптечки у нього не було. Запасу продуктів харчування на декілька днів у нього не було та коштів на їх придбання також. У березні 2015 року перехворів загальним простудним захворюванням, лікувався самотужки, оскільки не мав ні ліків, ні коштів, щоб купити необхідні медикаменти (а. с. 25).

Проте суд, вирішуючи спір, на зазначене уваги не звернув, зазначеним обставинам оцінки не надав.

Також судом не надано жодної оцінки іншим доказам, зокрема: листу СВ Жидачівського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 23 вересня 2013 року, з якого вбачається, що слідчим відділом проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, під час якого встановлено, що ОСОБА_3 22 червня 2013 року біля 13 год. 00 хв. у с. Закривець Жидачівського району на господарстві ОСОБА_5 під час конфлікту застосувала до останнього газовий балончик, чим спричинила ОСОБА_5 фізичний біль (а. с. 11), листам Сихівського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 03 квітня та 31 липня 2013 року, згідно з якими були розглянуті заяви ОСОБА_5 від 14 березня і 16 липня 2013 року відповідно з приводу протиправних дій сестри стосовно нього (а. с. 17, 18), а також листу СВ Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 12 березня 2015 року, згідно з яким у ході досудового розслідування було встановлено, що 05 лютого 2015 року близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_5, перебуваючи у приміщенні Сихівської районної адміністрації за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 66, внаслідок протиправних дій ОСОБА_3, яка є його рідною сестрою та опікуном, отримав тілесні ушкодження (а. с. 23).

Крім того, суд не врахував ту обставину, що після встановлення рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 червня 2012 року опіки над ОСОБА_5 останній сам оскаржив це рішення в апеляційному порядку. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02 квітня 2013 року апеляційне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

Наведене свідчить про те, що суд на порушення ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не надав відповідної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик