АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-2745 Головуючий у1-й інстанції - Яровенко Н.О.
Доповідач - Пікуль А.А
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

СоколовоїВ.В.

секретар Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Не погодившись з таким вирішенням питання, представник ПАТ "Укрсоцбанк" подав апеляційну скаргу, у якій вказує на помилковість висновків районного суду про те, що третейським судом розглянутий спір про захист прав споживачів, який виключено з підвідомчості цього суду пунктом 14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди", оскільки пред'явлений ПАТ "Укрсоцбанк" позов направлений на захист порушених прав Банку, а не прав відповідача - споживача банківських послуг.

З огляду на наведене, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, просить ухвалу скасувати та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу виконавчих листів.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 22 червня 2007 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3 було укладено Договір кредиту №028/25-246, відповідно до п.1.1. якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30 784 доларів США, зі сплатою 11,50% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 21 червня 2014 року (а.с.5-7)

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним договором кредиту між Банком та ОСОБА_4 22 червня 2007 року укладений Договір поруки №028/16-172 (а.с.8-9).

Також, з метою забезпечення виконання зобов'язання за Договір кредиту №028/25-246 між Банком та ОСОБА_5 22 червня 2007 року укладений Договір поруки №028/16-170 (а.с.10-11).

Пунктам 6.2 Кредитного договору та пунктами 4.2 Договорів поруки сторонами визначене третейське застереження, за змістом якого у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону "Про третейські суди", домовились про те, що спір розглядається третейськими суддями Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

4 вересня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків в особі третейського судді Ярошовця В.М. було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 750 220 грн. 06 коп та третейський збір у сумі 7 902 грн. 20 коп. (а.с.2-4).

Відмовляючи у задоволені заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції, керуючись п.2, ч.1 ст.389-10 ЦПК України виходив з того, що справа, у якій ухвалене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не підвідомча третейському суду відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди". При цьому, районний суд керувався правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими при розгляді справ №6-856цс15.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись у повній мірі з огляду на наступне.

За змістом ч.1 ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про третейські суди" та ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст.6 Закону України "Про третейські суди".

Законом України від 3 лютого 2011 року №2983-VI "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Обмеження щодо підвідомчості справ третейським судам, встановлені вказаною нормою стосуються виключно справ у спорах щодо захисту прав споживачів, та не поширюється на інші правовідносини.

Згідно з положеннями п.22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, справа, в якій постановлене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 4 вересня 2015 року в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не пов'язана із захистом прав споживачів, оскільки указані особи в розумінні ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" в даних правовідносинах не є споживачами банківських послуг, в зв'язку з тим, що виступають поручителями на підставі укладених договорів поруки №028/16-172 та №028/16-170.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків від 4 вересня 2015 року не підвідомча третейському суду відповідно до п.14 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" в частині вимог ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за Договором кредиту №028/25-246.

Також суд безпідставно застосував Правову позицію Верховного Суду України, висловлену у справі №6-856цс15, яка не є тотожною до даної справи. Указана правова позиція не містить висновку про те, що третейські суди не можуть розглядати спори щодо стягнення заборгованості з поручителів.

Враховуючи викладене, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року, яка постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова