Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/634/16-ц
Провадження 2/483/303/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2016 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Казанлі Л.І.

при секретарі Гречці С.Є.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Грандфінресурс» та товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» про визнання правочину недійсним та застосування реституції,

В С Т А Н О В И В :

26 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 січня 2013 року він уклав з приватним підприємством (далі ПП) «Грандфінресурс» договір № 216751 з метою отримання на умовах діяльності програми «Альянс Україна» позики у розмірі 100 000 грн. В подальшому, 15 листопада 2013 року він підписав додаткову угоду про заміну сторони в зобовязанні, за якою права та обовязки адміністратора програми «Альянс Україна» перейшли від ПП «Грандфінресурс» до товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Гранфінресурс». Для отримання зазначених вище коштів він сплатив ПП «Грандфінресурс» 16 533 грн, ТОВ «Гранфінресурс» 32 585 грн 80 коп ,а усього ним було перераховано на користь підприємств коштів у сумі 49 118 грн 80 коп. Оскільки до теперішнього часу позику він не отримав, вважав, що відповідачі ввели його в оману. Крім того, зазначив, що діяльність відповідачів містить ознаки пірамідальної схеми, а тому укладений правочин здійснено з використанням нечесної підприємницької практики і відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» він є недійсним. Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідачі не мали ліцензій на надання фінансових послуг, просив визнати недійсним вказаний вище договір, а також стягнути з ПП «Грандфінресурс» 16 533 грн та з ТОВ «Гранфінресурс» 32 585 грн 80 коп. як незаконно отриманих коштів.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідачів до суду не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від відповідача ТОВ «Гранфінресурс» до суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких він зазначив, що позивач, укладаючи договір, повністю усвідомлював всі його умови. При цьому, йому було розяснено зміст угоди та надано відповідні консультації. Відповідач також заперечував наявність пірамідальної схеми через відсутність сукупності всіх необхідних її ознак. Зазначив також, що відповідач є адміністратором соціальної програми для населення, яка полягає в адмініструванні грошових коштів учасників. Основним напрямком діяльності ТОВ «Гранфінресурс» є комерційна діяльність, а тому це товариство не є фінансовою установою і його діяльність не підлягає ліцензуванню. Просив вважати всі вимоги позивача необґрунтованими, розглянути справу без участі його представника та відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого.

В судовому засіданні встановлено, що 18 січня 2013 року між ПП «Грандфінресурс» (Адміністратор) та ОСОБА_1 (Учасник) був укладений договір № 216751, за умовами якого ПП «Грандфінресурс» за згодою учасника зобовязалося вчинити від імені та за рахунок ОСОБА_1 певні юридичні дії, спрямовані на придбання учасником грошової суми у розмірі 100 000 грн на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», в тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, надати учаснику відповідну суму, заявлену для придбання на умовах діяльності Програми; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Учасник доручив Адміністратору використовувати суми чистих внесків для формування Фонду Реєстру та його розподілу, а також надавати заявлені грошові суми у позику (а. с. 20-22).

В Додатку № 2 до договору викладені умови Програми «Альянс Україна» і зазначено, що програма «Альянс Україна» базується на створенні реєстру учасників, метою яких є придбання грошових сум у порядку та на умовах, передбачених договором та додатками до нього. За визначенням термінів, адміністративними витратами є плата Адміністратору за послуги, повязані з організацією діяльності Програми «Альянс Україна», зазначена у Додатку № 1 до договору № 216751, яка сплачується за погодженням сторін Учасником з черговим щомісячним чистим внеском. Адміністративний платіж це одноразова плата, що сплачується Учасником на користь Адміністратора після отримання дозволу на отримання грошової суми, заявленої для придбання на умовах діяльності Програми «Альянс Україна». Загальний платіж це щомісячний платіж, який складається з суми чистого внеску і адміністративних витрат та сплачується Учасником у порядку та терміни, визначені Додатками № 1, 2 договору (а. с. 25-26). Договір активується на четвертий день з моменту його підписання, після цього учасник реєструється в Програмі «Альянс Україна». Коли Фонд реєстру є достатнім, адміністратор організовує комітет по розподілу грошового фонду. Після сплати четвертого загального платежу учасник програми набуває право участі у найближчому заході. Захід по розподілу грошового фонду проводиться комітетом по розподілу грошового фонду і проводиться комітетом не менше одного разу на два місяці. Комітетом застосовується процедура розгляду поданих від учасників заяв на розподіл грошового фонду для визначення порядку надання дозволу учасникам.

Пунктами 2.1.1, 2.1.2 договору передбачені обовязки учасника, а саме: у день підписання договору сплатити одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає відповідну суму позики або здійснює оплату товару, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми.

Додатковою угодою від 15 листопада року ПП «Грандфінресурс» передало ТОВ «Гранфінрерсурс» права та обовязки Адміністратора програми «Альянс Україна» за договором № 216751 (а. с. 23).

Відповідачем до своїх заперечень додано належним чином завірені копії реєстру, до якого включений ОСОБА_1, із зазначенням прізвищ учасників цього реєстру, номерів і дат укладених ними договорів із зазначенням наданих їм сум позик (а. с. 92).

На виконання умов договору ОСОБА_1 сплатив одноразовий комісійний внесок у сумі 4000 грн, щомісячних платежів по 833 грн 30 коп та платежів з адміністративних витрат по 420 грн щомісячно. Так, позивач сплатив ПП «Грандфінресурс» 16 533 грн, ТОВ «Гранфінресурс» 32 585 грн 80 коп. Всього ним було перераховано на користь відповідачів коштів у сумі 49 118 грн 80 коп., що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 27-50).

Разом із тим, на час розгляду справи судом ОСОБА_1 позику не отримав, що не спростовано відповідачем у наданих письмових запереченнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Договору, на протязі трьох банківських днів після його підписання позивач мав можливість розірвати Договір в односторонньому порядку з відшкодуванням сплачених ним попередньо, грошових коштів. Але позивач не звернувся з відповідною заявою до ПП «Грандфінресурс», а отже він усвідомлював умови Договору, вони його повністю задовольняли та були вигідними, і він їх виконував з 2013 року по 2016 рік.

За таких обставин суд не може взяти до уваги твердження позивача про укладення ним спірного договору під впливом омани з боку відповідачів.

Безпідставними також, на думку суду, є посилання позивача на те, що укладений правочин здійснено з використанням нечесної підприємницької практики, і діяльність відповідачів містить ознаки пірамідальної схеми. При цьому судом враховується наступне.

Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької практики, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність субєкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз пункту 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обовязкові ознаки: здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності. Відсутність будь-якої з них виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Висновок про саме таке застосування ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» міститься в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-40цс13).

Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Між тим за умовами укладеного сторонами договору позивач щомісячно сплачує внески за отримання позики, яка передається йому після одержання дозволу на її отримання. Предметом договору, укладеного в рамках функціонування Програми «Альянс Україна», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру.

За умовами оспорюваного позивачем договору, адміністратор гарантує кожному учаснику отримання грошових коштів у заявленій сумі на відповідні цілі, за умови виконання останнім усіх зобовязань, передбачених договором, а відтак доводи позивача про недійсність договору з підстав здійснення відповідачами діяльності, що підпадає під ознаки «пірамідальної схеми», суперечать змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, заслуговують на увагу інші доводи позивача ОСОБА_1, а саме щодо відсутності у відповідачів ліцензії на здійснювану ними діяльність.

За змістом ст. 34 Закону України від 12 липня 2001 року «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 4 вказаного Закону до фінансових послуг відноситься, зокрема, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах та інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у п. 5 ч. 1 цього Закону, а саме: фінансові послуги це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Наведені норми свідчать про те, що перелік фінансових послуг, передбачений законодавством, не є вичерпним.

Отже, фінансовими послугами вважаються, зокрема, довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а також діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Схема отримання грошових коштів за програмою «Альянс Україна» прирівнюється до придбання товару у групах, де придбається товар учасниками за рахунок обєднання внесків кожного із них. В такий же спосіб учасники програми «Альянс Україна», збираючись у групи, отримують замість товару грошові кошти за рахунок фонду, сформованого з їх внесків.

Так, предметом договору, укладеного в рамках функціонування системи за програмою «Альянс Україна», є надання учаснику адміністративних послуг, які полягають в тому, що учасник сплачує передбачені договором кошти, а відповідач формує обєднання учасників, яких включає у реєстр, а накопичені за рахунок чистих внесків цих учасників кошти залучаються до фонду, після чого учасником подається заява на участь в заході по розподілу грошового фонду, потім здійснюється сам захід про розподілу грошового фонду обєднання учасників, за результатами якого надається дозвіл, тобто право на отримання грошових коштів, якщо їх достатньо у цьому фонді. Право на отримання коштів надається в такому порядку: перевагу має той з учасників, який надіслав заяву, яка містить найбільшу кількість сплачених платежів.

Згідно з пунктом 1.3 договору № 216751 учасник доручає адміністратору не тільки включати його кошти, сплачені у вигляді чистих внесків, до фонду реєстру, а також його розподіляти та надавати іншим учасникам у відповідності до заявлених ними вимог на отримання певних сум. Отже, заперечення відповідача про те, що учасник отримує заявлену суму за рахунок своїх внесків спростовується умовами самого договору.

Суд вважає, що фактично існує оплатна послуга з адміністрування фінансових активів для надання безпроцентної позики учасникам групи за рахунок фонду внесків всіх учасників, які акумульовано на рахунку відповідача. Оплатність такої послуги, яка носить системний щомісячний характер, а також одноразова винагорода з боку кожного учасника за послугу надання дозволу на отримання позики, є фактичним регулярним прибутком товариства. Таким чином, передбачене договором надання громадянам грошових коштів у визначеній ними сумі на умовах відповідної програми «Альянс Україна», є фактично наданням позики за рахунок внесків, які щомісячно вносяться до фонду іншими учасниками цієї програми разом із сплатою за послуги в порядку, визначеному укладеним договором. Відповідачі від такої діяльності, яку вони називають адмініструванням, отримують від позивача прибуток у вигляді щомісячної сплати адміністративних витрат, а також у вигляді адміністративного платежу у випадку надання дозволу на отримання заявленої суми. При цьому, той факт, що адміністратор не має права використовувати чисті внески на власні потреби та що не надає позивачу своїх власних коштів, не має правового значення для визначення його діяльності як фінансових послуг.

За цих умов діяльність відповідачів підпадає під ознаки п. 5 ч. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки при її проведенні здійснюються операції з фінансовими активами (грошовими коштами) в інтересах третіх осіб (фізичних чи юридичних осіб учасників), за рахунок цих осіб (позика надається за рахунок чистих внесків, сплачених учасниками) з метою отримання прибутку за надання в подальшому позики встановлюється щомісячна плата, яка визначається у відсотковому значенні від заявленої учасником бажаної до отримання суми.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що послуги, які надаються відповідачами позивачу за оспорюваним договором, є фінансовими, а відтак діяльність товариств такою, що підлягає ліцензуванню.

Разом з тим, ПП «Грандфінресурс» та ТОВ «Гранфінресурс» не внесено до Державного реєстру фінансових установ, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а. с. 116, 117), а тому вони не є фінансовими установами і не вправі здійснювати діяльність з залучення коштів фізичних осіб з зобовязанням наступного їх повернення.

Частиною 1 ст. 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Момент недійсності правочину визначається ч. 1 ст. 236 ЦК України. Так, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У відповідності до вимог ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд вважає, що укладений 18 січня 2013 року договір між ОСОБА_1 та ПП «Грандфінресурс», є недійсним у відповідності до вимог ст. 227 ЦК України з моменту його вчинення, внаслідок чого позивачеві, в порядку застосування ст. 216 ЦК України, слід повернути всі сплачені на виконання цього договору платежі в загальній сумі 49 118 грн 80 коп.шляхом їх стягнення з відповідачів.

Проаналізувавши сукупність доказів, наданих сторонами, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 1 102 грн 40 коп., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_1 до приватного підприємства «Грандфінресурс» та товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» про визнання правочину недійсним та застосування реституції задовольнити повністю.

Визнати недійсним з моменту вчинення договір № 216751, укладений 18 січня 2013 року між ОСОБА_1та приватним підприємством «Грандфінресурс», яке 15 жовтня 2013 року передало свої права та обовязки товариству з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс».

Стягнути з приватного підприємства «Грандфінресурс»на користь ОСОБА_1 16 533 (шістнадцять тисяч пятсот тридцять три) гривні в рахунок застосування наслідків недійсності договору.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс»на користь ОСОБА_1 32 585 (тридцять дві тисячі пятсот вісімдесят пять) гривень 80 копійок в рахунок застосування наслідків недійсності договору.

Стягнути з приватного підприємства «Грандфінресурс» та товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс»на користь ОСОБА_1по 551 (пятсот пятдесят одній) гривні 20 копійок в рахунок відшкодування судових витрат з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення рішення, у той же строк з дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: