Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2110/16-ц
Провадження №: 2/332/1039/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування

до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2,

Моторне (транспортне) страхове бюро України

про визнання недійсним полісу обовязкового

страхування цивільно-правової відповідальності

власників наземних транспортних засобів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 СКАрсенал Страхування звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Моторне (транспортне) страхове бюро України про визнання недійсним полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3989003 від 12.10.2015 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.10.2015 року до позивача звернувся ОСОБА_2 із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку. У цій заяві ОСОБА_2 повідомив про ДТП, яка сталася 13.10.2015 року о 08:30годині за участю автомобіля Hyundai Elantra під його керуванням, в який в'їхав автомобіль BMW320 під керуванням водія ОСОБА_1. 22.10.2015 року до ОСОБА_3 «СК «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку звернувся відповідач ОСОБА_1, який вказав на наявність у нього полісу АЕ/3989003. Вбачаючи, що наданий відповідачем ОСОБА_1 поліс страхування був виписаний після дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 «СК «Арсенал Страхування» розпочало власне розслідування, в результаті якого було встановлено, що на момент ДТП у відповідача ОСОБА_1 був відсутній поліс страхування і підтвердженням даного факту є довідка ДАІ про ДТП за № 74359052, в якій були відсутні дані про наявність полісу страхування, та крім того зазначено про порушення ОСОБА_1 п.п. г п. 2.1 Правил дорожнього руху України, тобто при оформлені ДТП у відповідача був відсутній поліс страхування. Вказане порушення ПДР стало підставою для притягнення відповідача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що підтверджується постановою від 29.11.2015 року. Опитаний продавець страхових продуктів ОСОБА_4 письмово повідомив, що після 12.00год. 13.10.2015 року до нього звернувся ОСОБА_1 з проханням виписати поліс страхування з 12.10.2015 року, посилаючись на необхідність оформлення документів для виїзду до Польщі. При цьому ОСОБА_1 був без автомобіля та про факт ДТП не повідомляв. На прохання ОСОБА_1 йому був виданий поліс АЕ/3989003 після 12.00год. 13.10.2015 року, та з датою оплати, на його прохання, 12.10.2015 року. Отже, на час ДТП у відповідача ОСОБА_1 був відсутній поліс страхування, а вище вказаний поліс був виписаний йому після настання страхового випадку внаслідок введення в оману продавця страхових продуктів. Оскільки договір страхування визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку, що передбачено ст. 998 ЦК України та ст. 29 Закону України «Про страхування», просять суд визнати поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/3989003 недійсним та стягнути з відповідача сплачений ними при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1378,00 гривень.

Представники позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які діють на підставі довіреностей, в судовому засіданні, кожен окремо, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надали аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник позивача ОСОБА_5 також зазначила, що бланк оспорюваного полісу був переданий ОСОБА_4 на підставі акту передачі приймання бланків полісів. Страховий платіж приймає особа, яка виписує поліс і потім передає ці кошти до страхової компанії.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що 12.10.2015 року зранку він перебував на станції шиномонтажу в районі Уральських казарм м. Запоріжжя та, оскільки йому був потрібний поліс обовязкового страхування, він поцікавився там з цього питання. Йому відповіли, що можливо у цьому місці укласти договір страхування. Після чого він готівкою сплатив страховий внесок і того ж дня, 12.10.2015 року отримав поліс. Квитанцію про сплату коштів йому не надали та пояснили, що у самому полісі вказано необхідні дані про сплату коштів. Дійсно, під час скоєння ДТП 13.10.2015 року у нього не було з собою в наявності поліса страхування, оскільки він залишився у нього вдома в іншій куртці, але він говорив про те, що поліс у нього взагалі мається. Пізніше йому поліс підвіз ОСОБА_7. Він заперечує проти того, що договір страхування був укладений після ДТП, оскільки в полісі обовязкового страхування вказані документи, на підставі яких 12.10.2015р. він був виписаний, а саме, посвідчення водія та дані технічного паспорта на автомобіль. Враховуючи, що вказані документи у нього були вилучені працівниками поліції одразу після ДТП, він не міг предявити їх страховому агенту та отримати поліс після ДТП 13.10.2015 року, а тому стверджує, що поліс страхування був ним отриманий 12.10.2015 року, у цей же день сплачений страховий платіж, про що і зазначено в полісі.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_8, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та в обґрунтування надав пояснення аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях долучених до справи(а.с.82-83).

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову та суду пояснив, що коли трапилася дорожньо-транспортна пригода 13.10.2015 року у відповідача ОСОБА_1 дійсно не було при собі поліса страхування, але він говорив, що поліс мається у нього вдома. При цьому відповідач пояснював, що не знає предявляти поліс чи ні, оскільки йому потрібно було виїжджати за кордон, а тому може він сам буде відшкодовувати заподіяну внаслідок ДТП шкоду. Але, на наступний день після ДТП ОСОБА_1 зателефонував йому і повідомив номер поліса для звернення до страхової компанії. Також підтвердив, що водійські посвідчення та документи на транспортні засоби у учасників ДТП були вилучені.

Представник третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судове засідання не з»явився. Третя особа ОСОБА_2 не заперечував проти розгляду справи за відсутності його представника. Через канцелярію суду представником ОСОБА_3 подані письмові пояснення, які долучені до справи(а.с.40-44).

Представник третьої особи МТСБУ ОСОБА_9, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги не суперечать чинному законодавству та при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Разом з тим вважає, що оскільки поліс був у наявності, вона більш схиляється до обґрунтувань відповідача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи ОСОБА_2, представника третьої особи МТСБУ, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані у справі докази, у їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ст.2 п.2.1. Закону України № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

Відповідно до ч.1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи(обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства( ч.2 ст. 999 ЦК України).

Положеннями п.9 ст. 7 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в України є видом обовязкового страхування. За договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події(страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму(страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати умови договору(ч.1 ст. 979 ЦК України).

Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування( ч.3 ст. 18 Закону України «Про страхування»). Теж саме закріплено статтею 981 ЦК України якою передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі та може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування(ч.4 ст. 18 Закону України «Про страхування»). Аналогічна норма міститься у ст. 983 ЦК України, відповідно до якої, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Отже, закон розмежовує поняття «укладення договору» та «набрання ним чинності». Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності.

З полісу № АЕ/3989003 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що між страховиком ОСОБА_3 «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та страхувальником ОСОБА_1 12.10.2015 року був укладений договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з лімітом відповідальності 100000,00грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю(на одного потерпілого), 50000,00грн. за шкоду, заподіяну майну. Забезпечений транспортний засіб марки БМВ 320, 1992 року випуску, державний реєстраційний номер WSCFL48. Документом, що посвідчує особу страхувальника, у полісі зазначено водійське посвідчення серії ВАЕ № 606414, видане 11.02.2012 року ВРЕР № 3 УДАІ в Запорізькій області. Страховий платіж у сумі 960,34грн. сплачений о 8.00год. 12.10.2015 року(а.с. 6; 167)

Страховий поліс єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п.1.8 ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Договір відповідно до цього Закону є публічним на користь третьої особи.

З витягу з Централізованої бази даних МТСБУ вбачається, що поліс серії АЕ № 3989003 був укладений, але не діяв на 12.10.2015р., на 13.10.2015р., на 14.10.2015р.(а.с.86-87, 131-132). Діючим поліс є станом на 15.10.2015р.(а.с.133).

Відповідно до письмової інформації, наданої суду позивачем від 23.11.2016 року, платіж за полісом АЕ/3989003 було сплачено до каси ОСОБА_3 «СК Арсенал-Страхування» 28.10.2015р. через касовий апарат. Однак, копію фіскального чеку, який підтверджує оплату, надати неможливо у зв»язку з незбереженням даних по платежам після ремонту касового апарату та перезавантаженням його центральної програми(а.с.135).

Згідно з довідкою № 74359052 про дорожньо-транспортну пригоду, виданою ВДАІ Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області, 13 жовтня 2015 року о 08 годині 30 хвилин у м. Запоріжжі на Набережній магістралі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW 320 державний реєстраційний номер WSCFL48 під керуванням ОСОБА_1, запис про наявність (відсутність) полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або страховий сертифікат Зелена карта - відсутній, автомобіля НОМЕР_1 під керуванням власника ТЗ ОСОБА_2, наявний поліс серії АІ 201499 з терміном дії до 03 березня 2016 року, виданий ОСОБА_3 "СК "Дніпроінмед" та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10, що належить ТОВ Агросфера ЛТД, наявний страховий поліс АЕ 3155284 з терміном дії до 11 серпня 2016 року, виданий АСК Інго-Україна (м. Київ) (а.с.10).

Відповідно до заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку, ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 «СК Арсенал-Страхування» 15.10.2015 року в якій повідомив про подію дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13.10.2015р. о 08.30год.(а.с.7). 22.10.2015 року відповідач ОСОБА_1 також звернувся до вказаної страхової компанії із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку по факту дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13.10.2015р. о 08.30год.(а.с.8).

Згідно інформації від 23.12.2015року за № 8/3-03/36179, наданої на заяву ОСОБА_2 від 06.11.2015 року моторним (транспортним/ страховим бюро України, вбачається, що за наявною у МТСБУ інформацією, транспортний засіб марки BMW 320 державний реєстраційний номер WSCFL48 був забезпечений згідно полісу АЕ/3989003 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки у МТСБУ була відсутня інформація про визнання зазначеного полісу недійсним в судовому порядку, вважали, що обовязок по відшкодуванню шкоди, на умовах та в обсязі встановлених Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладається на відповідного страховика(ОСОБА_3 «СК Арсенал-Страхування»)(а.с.9).

Із запиту за вих. № 1763-15зп від 26.11.2015р., надісланого представником позивача на адресу начальника УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області вбачається, що ОСОБА_3 «СК Арсенал-Страхування» прийняло рішення про анулювання полісу цивільно-правової відповідальності АЕ/3989003 від 12.10.2015р.(а.с.168)

Відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 29.11.2015 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП з тих підстав, що 13.10.2015 року о 08.30год. він, під час керування транспортним засобом не мав при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425грн.(а.с.11). Однак, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса(договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів(страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу у розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно, вище вказана постанова у справ про адміністративне правопорушення може підтверджувати лише факт відсутності у відповідача ОСОБА_1 полісу в момент ДТП, проте не може бути свідченням неукладення взагалі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що він проходив стажування у позивача, але ніякими документами це не оформлювалось. Стажування він проходив по усній домовленості і йому по акту передання-приймання видали бланки полісів обовязкового страхування з печаткою страхової компанії, а також видали пам»ятку щодо їх заповнення. 13.10.2015 року ближче до обіду до нього звернувся відповідач ОСОБА_1, з яким він раніше не був знайомий, з питання укладення договору страхування. ОСОБА_1 був без автомобіля, але надав йому документи, а саме, технічний паспорт на автомобіль та посвідчення водія. Разом з тим, відповідач звернувся до нього з проханням виписати поліс датою 12.10, а не 13.10, пояснивши, що йому необхідно терміново виїхати за кордон. Він заповнив бланк поліса, отримав від ОСОБА_1 гроші готівкою, які передав через 2-3 дні до страхової компанії. Квитанцію щодо оплати страхового платежу він відповідачу не видавав, так як сума внеску була зазначена в самому полісі. Після виписки поліса він зателефонував до страхової компанії та повідомив про укладення договору. Але працівник страхової компанії, який повинен був забрати у нього гроші, отримані від ОСОБА_1, не зміг приїхати у цей день, а тому гроші було передано в страхову компанію лише через 2-3 дні після їх отримання у ОСОБА_1. Бланк поліса був дійсним, на ньому малися всі необхідні реквізити та печатка страхової компанії. Він лише зазначив, на прохання ОСОБА_1, не фактичну дату заповнення полісу, а іншу дату. Внаслідок таких його дій від нього відібрали письмові пояснення та попередили, що так неможна робити.

Відповідно до акту передання-приймання бланків полісів ОСЦПВ від 01.10.2015р. ОСОБА_4 прийняв від ОСОБА_11 бланки полісів обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, бланк АЕ/3989003 від 12.10.2015 року(а.с.169). Разом з тим, позивачем в судовому засіданні не зазначалося, що ОСОБА_4, як особа, яка оформила поліс, не мав повноваження на укладання договорів від імені страховика.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 суду пояснила, що відповідача ОСОБА_1 знає як орендаря її квартири. Під час ДТП, яка відбулася приблизно о 8-30год. 13.10.2015 року, вона знаходилась в автомобілі відповідача. Дійсно, під час ДТП відповідач ОСОБА_1 не мав при собі страховки, але він зателефонував своєму знайомому та попросив привезти страховку, яка була передана відповідачу у її присутності у цей же день ближче до обіду, коли вони знаходилися біля приміщення поліції. ОСОБА_1 пояснював, що у нього на даний час немає при собі поліса, але не говорив про те, що у нього взагалі відсутній поліс страхування.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. ОСОБА_3 на захист особа здійснює на свій розсуд(ч.1ст.20 ЦК України).

Виходячи з зазначених правових норм, спосіб захисту своїх прав обирає позивач і суд не має права на власний розсуд змінювати спосіб захисту прав, обраний позивачем. Одним із способів захисту прав і інтересів згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України є, зокрема, визнання правочину недійсним. За приписами ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо встановлена законом, або якщо він визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину, як визначено в частині 1 статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у статті 203 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 «СК Арсенал-Страхування» просить визнати недійсним поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому суд звертає увагу, що правочином, який може бути визнаний недійсним, у даному випадку є саме договір страхування, а не поліс, який лише посвідчує сам факт укладення договору страхування. У той самий час позивач, звертаючись до суду з позовом, просить визнати недійсним не договір страхування, як правочин, а визнати недійсним саме поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, на думку суду, неможливо визнати недійсним поліс, який посвідчує факт укладення договору страхування, без визнання недійсним самого договору страхування. Разом з тим, нормами матеріального права не передбачено такого способу захисту порушеного права, як визнання недійсним полісу страхування, а передбачена можливість визнання недійсним правочину, яким у даному випадку є договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, позовні вимоги позивачем сформульовано некоректно, оскільки за змістом ч.1 ст.998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, зокрема, якщо його укладено після настання страхового випадку(п.1 ч. 1ст. 998 ЦК України, ст. 29 Закону України Про страхування).

Відповідно до правил ч. 2 ст.18 Закону України "Про страхування", наявний в матеріалах справи страховий поліс №АЕ/3989003 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підтверджує факт укладання договору страхування. В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_3 «СК Арсенал-Страхування» посилається на ту обставину, що поліс обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів АЕ/ 3989003 від 12.10.2015 року був заповнений та виданий відповідачу ОСОБА_1 після настання страхового випадку, а саме 13.10.2015 року пообіді, а отже, такий договір страхування, що укладений після настання страхового випадку, має бути визнаний судом недійсним. В якості доказів укладення вказаного договору після настання страхового випадку, позивач послався на пояснення свідка ОСОБА_4, яким, як представником страхової компанії був заповнений вищевказаний поліс і який зазначив, що на прохання відповідача ОСОБА_1 ним у полісі було зазначено дату 12.10.2015 року замість правильної - 13.10.2015 року. При цьому свідок посилався на ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 був без автомобіля, але предявив документи на автомобіль та посвідчення водія. Суд критично ставиться до цих пояснень свідка ОСОБА_4 та не може взяти їх до уваги, оскільки відповідно до Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1086, з наступними змінами та доповненнями, яким визначено процедуру тимчасового вилучення, посвідчення водія тимчасово вилучається за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом. У разі вчинення правопорушення, за яке передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, складається протокол про адміністративне правопорушення і тимчасово вилучається посвідчення водія. До винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили поліцейський видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше трьох місяців з дати вилучення посвідчення. Як вбачається з постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2016 року, ОСОБА_1 був визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн.(а.с.47). Отже, протокол про адміністративне правопорушення за фактом ДТП, що сталася 13.10.2015 року о 08.30год. був складений відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, санкцією якої, окрім штрафу, передбачена можливість накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року, а тому заслуговують увагу посилання відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні на ту обставину, що він не міг предявити агенту страхової компанії ОСОБА_4 посвідчення водія при укладенні договору страхування начебто 13.10.2015 року в обідній час, оскільки воно у нього було вилучено одразу після оформлення ДТП 13.10.2015 року. Ці ствердження відповідача також були підтверджені в судовому засіданні поясненням третьої особи ОСОБА_2, який підтвердив, що документи після дорожньо-транспортної пригоди були вилучені поліцейськими. Як було зазначено вище, у полісі обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/ 3989003 від 12.10.2015р. вказано, що страхувальником було предявлено страховику водійське посвідчення серії ВАЕ № 606414, видане 11.02.2012 року ВРЕР № 3 УДАІ в Запорізькій області, а також зазначені повні дані забезпеченого транспортного засобу. Страховий платіж у сумі 960,34грн. сплачений о 8.00год. 12.10.2015 року та зазначено, що договір набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, яким є 00.00год. 13.10.2105 року. Таким чином, пояснення свідка ОСОБА_4 про те, що поліс був виписаний 13.10.2015 року, але при цьому дата зазначена 12.10.2015 року на прохання ОСОБА_1 і останнім було предявлено при цьому посвідчення водія, спростовано іншими вищевказаними належними та допустимими доказами, а тому суд не може прийняти до уваги показання цього свідка, оскільки після скоєння дорожньо-транспортної пригоди посвідчення водія у ОСОБА_1 було вилучено, а тому 13.10.2015 року в обідній час воно у нього вже було відсутнє та не могло бути предявлене при укладенні договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Разом з тим, ствердження відповідача ОСОБА_1 в тій частині, що поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час ДТП у нього вже мався, але його не було при ньому, оскільки він залишився вдома в іншому одягу підтверджено в суді як поясненням третьої особи ОСОБА_2, так і поясненнями свідка ОСОБА_12, які суд оцінює у сукупності з іншими доказами і не знаходить підстав для неприйняття їх до уваги.

При цьому суд також враховує, що у страховому полісі зазначено, що він набирає чинності з 00.00год. 13 жовтня 2015 року і діє до 14 жовтня 2016 року включно. Доказом сплати відповідачем 12 жовтня 2015 року страхового платежу в сумі 960,34 грн. є сам страховий поліс, у якому зазначено про сплату страхового платежу у сумі 960,34грн о 08 годині 00 хвилин 12 жовтня 2015 року, а тому надання додаткових письмових доказів про оплату страхового платежу законом не вимагається. Факт оплати першого страхового внеску саме під час укладення договору страхування було підтверджено і свідком ОСОБА_4. Договір страхування набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, про що зазначено у самому полісі, а тому сама по собі обставина, що страховий агент ОСОБА_4 передав внесену відповідачем ОСОБА_1 страхову суму до страхової компанії через декілька днів, після чого вона була перерахована, не має суттєвого значення, оскільки факт внесення страхового внеску підтверджений зазначенням про це у полісі. Таким чином, своєчасне ненадходження суми на відповідний рахунок страхової компанії не можна розцінювати як доказ укладення договору після настання страхового випадку, оскільки саме на агента, як представника страховика, покладений обов'язок отримувати від страхувальників страхові платежі та перераховувати їх на рахунок страхової компанії і неперерахування страхового платежу своєчасно на рахунок страховика є наслідком несумлінної поведінки страховика, а не страхувальника, та не залежить від останнього, який не наділений відповідними повноваженнями і не зобов'язаний на такі дії. Таким чином, суд, на підставі вище наведених доказів, приходить до переконання, що договір ОСЦВ власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом АЕ/3989003 від 12.10.2015 року, був укладений до настання страхового випадку, що мав місце 13.10.2015 року о 08.30год. за участю належного ОСОБА_1 автомобіля марки BMW 320 державний реєстраційний номер WSCFL48.

У виданому страховиком полісі міститься підпис особи, яка його склала, і печатка страхової компанії. Позивач не заперечує, що ОСОБА_4 мав повноваження на складання полісу. Представники позивача підтвердили подання страховиком інформації про укладений договір до централізованої бази даних МТСБУ в порядку, встановленому законом. Отже, наведені обставини свідчать про реалізацію ОСОБА_3 «СК Арсенал-Страхування» оспорюваного поліса та визнання вказаного договору страховою компанією. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що факт відсутності в наявності у відповідача ОСОБА_13 при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів під час скоєння ДТП не може свідчити про те, що договір страхування був укладений після страхового випадку. Крім того, в обґрунтування позову позивач також посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 ввів в оману продавця страхових продуктів ОСОБА_4 щодо обставин про настання дорожньо-транспортної пригоди до моменту укладення договору. У відповідності до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи та оцінюючи надані сторонами докази, у їх сукупності, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не було надано будь-яких належних, допустимих та переконливих доказів, які б давали підстави для визнання недійсним укладеного між сторонами у формі полісу - договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених ЦК України. В контексті даної правової норми договір страхування є нікчемним або визнається недійсним тільки за рішенням суду, про те стороною позивача позовні вимоги не були доведені належними та допустимими доказами, що є підставою для відмови у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 203,204,205,979,981,983,998,999, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.3,4,10,11,60,61,88,212,213-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Моторне (транспортне) страхове бюро України про визнання недійсним полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Андрюшина Л.А.