АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1021/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Варвус Ю.Д., Власенка О.В.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначило, що 19 червня 2008 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк») і ОСОБА_3 уклали кредитний договір № CrL-SME M00/043/2008, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 348000 грн. на строк до 19 червня 2017 року. ОСОБА_3 мав повернути банку кредит частинами, крім того, він зобовязався щомісячно сплачувати позичальнику проценти за користування кредитними коштами. Згідно договору поруки від 19 червня 2008 року № SR-SME M00/043/2008 ОСОБА_4 поручився перед банком за виконання ОСОБА_3 обовязків з повернення кредитних коштів, сплати процентів і неустойки. На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 травня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило позивачеві своє право вимоги за кредитним договором. ОСОБА_3 не виконує взятих на себе зобовязань, унаслідок чого позивач вправі достроково стягнути з нього та поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 3 липня 2015 року складається з 270000 грн. неповернутого кредиту, 26536 грн. 83 коп. процентів і 1082359 грн. 43 коп. пені за прострочення виконання зобовязання.

За таких обставин ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на свою користь 1378896 грн. 26 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2016 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_3 не виконав грошового зобовязання за кредитним договором, однак позов не підлягає задоволенню у звязку зі спливом позовної давності та припиненням поруки ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник відповідачів ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 19 червня 2008 року закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_3 уклали договір про надання кредитної лінії № CrL-SME M00/043/2008, за умовами якого банк надав останньому кредит у сумі 348000 грн. на строк дії ліміту кредитної лінії (17 червня 2011 року).

ОСОБА_3 зобовязався погашати кредит з 5-го банківського дня користування кредитними коштами та впродовж усього строку дії кредитної лінії, а також наступних 36 календарних місяців, що слідують за останнім місяцем строку дії ліміту кредитної лінії, рівними платежами, та повернути кредит не пізніше строку дії кредитної лінії 19 червня 2017 року.

При цьому ОСОБА_3 мав щомісячно (18 числа) сплачувати кредитодавцю проценти, розраховані за змінною процентною ставкою, яка складається з фіксованого відсотка (6%) + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

Сторони домовилися, що у випадку невиконання ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором банк вправі вимагати дострокового виконання ним обовязків у цілому. Таке виконання зобовязання мало бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги. За порушення строків повернення кредиту та сплати процентів ОСОБА_3 мав сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожний день прострочення.

Виконання ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_4 За умовами договору поруки № SR-SME M00/043/2008 від 19 червня 2008 року останній поручився перед ПАТ «ОТП Банк» за виконання ОСОБА_3 обовязку з повернення кредиту, сплати процентів і пені. У випадку невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором боржник і поручитель мали відповідати перед банком як солідарні боржники.

6 жовтня 2009 року ПАТ «ОТП Банк» направило ОСОБА_3 письмову вимогу № М00-04-04/280 від 29 вересня 2009 року про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня одержання цієї вимоги. ОСОБА_3 одержав указану вимогу 20 жовтня 2009 року.

Листом від 29 вересня 2009 року № М00-04-04/285 банк висунув аналогічну вимогу до поручителя ОСОБА_4

27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого банк за плату відступив позивачеві своє право грошової вимоги до боржників за цілим рядом кредитних договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_3 за договором про надання кредитної лінії № CrL-SME M00/043/2008.

ОСОБА_3 не виконує зобовязання за кредитним договором, унаслідок чого станом на 3 липня 2015 року виникла заборгованість, яка складається з 270000 грн. неповернутого кредиту та 26536 грн. 83 коп. процентів (нараховані станом на 29 січня 2010 року). Крім того, позивач нарахував 1082359 грн. 43 коп. пені за період з 18 грудня 2014 року до 18 грудня 2015 року.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

З ч. 1 ст. 553, ч. 2 ст. 554 ЦК України слідує, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Аналіз ч. 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Предявленням вимоги до поручителя є предявлення до нього позову.

Саме такі правові позиції висловив Верховний Суд України у постановах від 17 вересня 2014 року (справа № 6-125цс14) і 7 жовтня 2015 року (справа № 6-263цс15), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів, що зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Умовами договору поруки № SR-SME M00/043/2008 від 19 червня 2008 року встановлено, що він діє до повного виконання боржником зобовязань за кредитним договором (пункт 4.1), отже, в указаному договорі не визначено строк дії поруки.

Предявивши 6 жовтня 2009 року до ОСОБА_3 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, ПАТ «ОТП Банк» відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України змінило строк виконання основного зобовязання.

З урахуванням дати одержання ОСОБА_3 цієї вимоги (20 жовтня 2009 року), від мав достроково повернути кредит, сплатити банку нараховані проценти та неустойку до 19 листопада 2009 року. Таким чином, ПАТ «ОТП Банк», або його правонаступник зобовязані були предявити позов до поручителя ОСОБА_4 до 19 квітня 2010 року, натомість ТОВ «ОТП Факторинг Україна» предявило такий позов лише у вересні 2010 року (ухвалою суду від 20 лютого 2012 року залишено без розгляду) та 28 серпня 2015 року (згідно штемпеля на конверті).

Отже, суд першої інстанції правильно керувався тим, що порука ОСОБА_4 припинена, тому позов ПАТ «ОТП Банк» до нього не підлягає задоволенню.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Із положень ч.ч. 1, 5 ст. 261; ч. 1 ст. 262; ч. 1 ст. 265; ч. 1 ст. 266; ч. 4 ст. 267 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Зазначений висновок відповідає правовим позиціям, висловленим Верховним Судом України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) і від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14).

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_3 не виконав грошового зобовязання за кредитним договором, унаслідок чого виникла вказана заборгованість.

ОСОБА_3 мав повернути кредит у повному розмірі (270000 грн.) до 19 листопада 2009 року та сплатити проценти (26536 грн. 83 коп.) до 29 січня 2010 року. Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 здійснив 20 липня 2009 року.

У вересні 2010 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2012 року цей позов залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, таким чином у відповідності до ч. 1 ст. 265 ЦК України перебіг позовної давності не зупинявся.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як правонаступник ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 28 серпня 2015 року (згідно штемпеля на конверті). В ході судового розгляду відповідачі через свого представника ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про застосування позовної давності (а.с. 51).

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позовна давність як по основній вимозі, так і в силу ч. 1 ст. 266 ЦК України по додатковій вимозі, сплила, тому позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 є безпідставним і не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаних висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27