Справа №720/1471/16-ц
Провадження №4-с/720/7/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року м. Новоселиця

Новоселицкий районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Княгницька Ю.В.

сторін по справі:

представника заявника ОСОБА_1

представника ВДВС ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до Новоселицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецької області, про оскарження правомірності дій ВДВС щодо неправомірності винесення постанови від 18 липня 2013 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження,-

встановив:

Представник заявника звернулася до суду із скаргою до Новоселицького районного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, про оскарження правомірності дій ВДВС щодо неправомірності винесення постанови від 18 липня 2013 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Обґрунтовуючи свою скаргу тим, що на підставі рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 жовтня 2011 року по справі № 2-896 з ОСОБА_3 стягнуто на користь Акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку заборгованість за кредитним договором в сумі 6526,68 доларів США та 358 грн..

Згідно вказаного вище рішення суду, Новоселицьким районним судом 12 грудня 2011 року був виданий виконавчий лист.

На підставі виконавчого документу та відповідної заяви стягувача акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, державним виконавцем відділом державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції 12 жовтня 2012 року було відкрито виконавче провадження за № 34710607 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом 6526,69 грн. та 358 грн. та судові витрати в сумі 642 грн.

Незважаючи на той факт, що виконавчий лист виданий про стягнення іноземної валюти, в порушення вимог п.8 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» який передбачає, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про розяснення рішення, державний виконавець відкрив виконавче провадження.

Ухвалою Новоселицького районного суду від 18 липня 2013 року був змінений стягувач з Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку на ТзОВ «Кредитні ініціативи».

З моменту винесення рішення судом заявником було погашено добровільно суму кредиту за кредитним договором в розмірі 800 доларів США.

З дня винесення рішення Новоселицьким районним судом, видачі виконавчого документу, заявник жодного разу не викликався до Новоселицького районного відділу ДВС.

01 серпня 2016 року при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» було встановлено, що 18 липня 2013 року державним виконавцем Новоселицького районного відділу державної виконавчої служби було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, з підстав передбачених ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якого було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3.

Отже, відповідно до вищевказаної постанови державним виконавцем був накладений арешт на автомобіль ПФ 01 Фермер д.н.з. НОМЕР_1, ВАЗ 210700- 20 д.н.з. НОМЕР_2, житловий будинок, розташований в с. Строїнці, Новоселицького району вул. Довженко, 11, земельні ділянки (паї) площею 1.7503 га, кадастровий номер :02:005:0171, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої в с. Котелево Новоселицького району засвідчена державним актом серії ЯМ № 704689 та площею 0.7289 га кадастровий номер :02:005:0198 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої в с. Котелево Новоселицького району Чернівецької області засвідченої державним актом серії ЯМ №704690.

Тому, заявник вважає, що Постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції в Чернівецькій області, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 липня 2013 року винесена з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладання арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документу, а тому така постанова державного виконавця є незаконною та підлягає скасуванню, і є такою, що порушує права та інтереси заявника на вільне володіння користування та розпорядження його майном, яким є житловий будинок та земельні паї, що належить заявнику на праві власності.

Згідно норм Закону України «Про виконавче провадження» у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обовязок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу.

При таких обставинах, державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження.

Однак, державний виконавець наклавши арешт на все майно заявника не мав на меті реалізовувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчого документу. При цьому, як випливає з положення ч. 7 ст. 57 Закону

України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем.

Державний виконавець Новоселицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Чернівецької області, наклавши арешт на житловий будинок, земельні паї боржника, попередньо не надав можливість визначити боржнику на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, оскільки у заявника крім земельних паїв, є і інше майно на яке може бути звернено стягнення, зокрема транспортні засоби, та інше майно домашнього вжитку та майно, що перебуває у власності боржника, що свідчить про вчинення державним виконавцем дій, які порушують вимоги ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Правовий режим земельної ділянки залежить від її цільового призначення, що впливає, в першу чергу, на її оборотоздатність, і як наслідок на можливість звернення стягнення на земельну ділянку.

Таким чином, у законодавстві закріплено мораторій на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають у власності держави, територіальних громад, юридичних осіб та громадян України. Наявність такої заборони виключає звернення стягнення на земельні ділянки, що належать на праві власності вказаним субєктам до моменту набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель.

Тому, накладання державним виконавцем арешту на земельні паї, земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 1.7503 га, кадастровий номер :02:005:0171, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої в с. Котелево, Новоселицького району засвідченої державним актом серії ЯМ № 704689 та площею 0.7289 га кадастровий номер :02:005:0198 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої в с. Котелево Новоселицького району Чернівецької області засвідченої державним актом серії ЯМ № 704690 є неправомірним, а винесення відповідної постанови про арешт даного нерухомого майна та оголошення заборони на її відчуження суперечить вимогам вищевказаного законодавства.

Державний виконавець не повідомляв боржника про накладання арешту на житловий будинок та земельні паї, останній не був повідомлений про винесення постанови, а тому не мав можливості на її оскарження.

Копії постанови про накладення арешту на все майно була отримана 02 серпня 2016 року.

Враховуючи те, що Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була отримана 02 серпня 2016 року, перебіг строку на її оскарження починається з наступного дня і закінчується 12 серпня 2016 року.

В звязку з тим, що така постанова державного виконавця є незаконною та підлягає скасуванню, вона, крім того порушує права та інтереси заявника на вільне володіння користування та розпорядження його майном, яким є житловий будинок та земельні паї, що належить заявнику на праві приватної власності, а тому підлягає скасуванню.

Просить суд скасувати Постанову державного виконавця Новоселицького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження від 18 липня 2013 року по виконавчому провадженню №34710607 на підставі якої накладено арешт на житловий будинок, розташований в с. Строїнці, Новоселицького району вул. Довженко, 17 земельні ділянки (паї) площею 1.7503 га, кадастровий номер :02:005:0171, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої в с. Котелево, Новоселицького району засвідчена державним актом серії ЯМ № 704689 та площею 0.7289 га кадастровий номер :02:005:0198 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої в с. Котелево, Новоселицького району, Чернівецької області засвідченої державним актом серії ЯМ №704690 та зобовязати Новоселицький районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження вищевказаного майна на яке було накладено арешт.

У судовому засіданні представник заявника підтримала подану скаргу з підстав зазначених в ній.

Представник Новоселицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області скаргу не визнав.

Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, згідно із статтею 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 384 ЦПК України, скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З розяснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах з постанови від 07.02.2014 № 6 п. 3 при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані

сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Матеріалами скарги судом встановлено, що 12 жовтня 2012 року ОСОБА_4 в інтересах ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулася до відділу державної виконавчої служби Новоселицкого РУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2011 року №2-896/2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення

Так, постановою державного виконавця органу ДВС Новоселицького РУЮ від 12 жовтня 2012 року було відкрите виконавче провадження № 34710607.

Ухвалою Новоселицького районного суду від 18 липня 2013 року був змінений стягувач з Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку на ТзОВ «Кредитні ініціативи».

Згідно ч. 1 ст. 378 ЦПК України уразі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

ОСОБА_3 являється власником земельних ділянок площею 1.7503 га, кадастровий номер :02:005:0171, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 704689 та площею 0.7289 га кадастровий номер :02:005:0198, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №704690 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих в с. Котелево Новоселицького району Чернівецької області.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_3 належить на праві владності згідно договору купівлі-продажу ВСР №738282 від 11.04.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, житловий будинок по вул. Довженко, 17 в с. Строїнці Новоселицького району.

Згідно інформації, щодо наявності зареєстрованих транспортних засобів за боржником згідно облікових даних УДАІ УМВС України у Чернівецькій області станом на 18.07.2013 року за ОСОБА_3 зареєстровані на праві власності транспортний засіб марки ПФ 01 Фермер д.н.з. НОМЕР_1 та марки ВАЗ 210700- 20 д.н.з. НОМЕР_2.

18 липня 2013 року державним виконавцем Новоселицького районного відділу державної виконавчої служби було винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до вищевказаних постанов державним виконавцем був накладений арешт на автомобіль ПФ 01 Фермер д.н.з. НОМЕР_1, ВАЗ 210700- 20 д.н.з. НОМЕР_2, житловий будинок, розташований в с. Строїнці, Новоселицького району вул. Довженко, 17 земельні ділянки (паї) площею 1.7503 га, кадастровий номер :02:005:0171, для ведення товарного сільськогосподарського

виробництва розташованої в с. Котелево, Новоселицького району засвідчена державним актом серії ЯМ № 704689 та площею 0.7289 га кадастровий номер :02:005:0198 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої в с. Котелево, Новоселицького району, Чернівецької області засвідченої державним актом серії ЯМ №704690.

Копію постанови представником заявника отримано 02 серпня 2016 року, про що свідчить заява подана до Новоселицького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області.

У відповідності до ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Враховуючи, що Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була отримана представником заявника 02 серпня 2016 року що визнав в судовому засіданні представник ДВС та погодився з тим що у нього відсутні докази які би підтвердили своєчасність вручення постанови скаржнику, отже суд вважає, що перебіг строку на її оскарження починається з наступного дня її отримання і закінчується 12 серпня 2016 року.

Представник скаржника звернулась до суду 09.08.2016 року що вбачається з реєстраційного штампу Новоселицького районного суду, тобто у межах встановлених законом.

За загальним правилом, що передбачене ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Тому, як випливає з оскаржуваної постанови, державний виконавець виніс її на підставі ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч. 7 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації проводиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через пять днів після накладання арешту.

При таких обставинах, з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обовязок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу.

При таких обставинах, державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження.

Однак, державний виконавець наклавши арешт на все майно заявника не мав на меті реалізовувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчого документу. При цьому, як випливає з положення ч. 7 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню ст. ст. 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження», яким чітко передбачено, що арешт накладається виключно з метою збереження майна для його вилучення та подальшої реалізації, а тому державний виконавець зобовязаний був встановити строк такого вилучення та подальшої його реалізації, який тісно пов'язаний з постановою про арешт майна та перебіг такого строку починається з моменту її винесення.

З розяснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах з постанови від 07.02.2014 № 23 при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Наведений у додатку до Закону про виконавче провадження перелік видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, є єдиним для всіх випадків звернення стягнення на зазначене майно. Стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог статті 63 Закону про виконавче провадження, крім звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (стаття 33 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV "Про іпотеку"). Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (частина п'ята статті 52 Закону про виконавче провадження). У будь-якому випадку черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Проте відмову державного виконавця задовольнити зазначену вимогу боржника може бути визнано в судовому порядку необґрунтованою, коли очевидно, що цією вимогою не порушено інтересів стягувача й не ускладнено виконання рішення.

Отже вказана вище норма права передбачає відповідний порядок звернення стягнення на майно боржника, яким встановлено, що стягнення за виконавчим

документом в першу чергу звертається на кошти, а у випадку відсутності грошових коштів, звертається стягнення на інше майно, при цьому боржник попередньо має право вказати на ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу, і як наслідок державний виконавець визначає остаточну черговість звернення стягнення на майно боржника, накладаючи на нього арешт з метою подальшої його реалізації.

Однак, державний виконавець Новоселицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Чернівецької області, наклавши арешт на житловий будинок, земельні паї боржника, попередньо не надав можливість визначити боржнику на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, оскільки у заявника крім земельних паїв, є і інше майно на яке може бути звернено стягнення, зокрема транспортні засоби, та інше майно домашнього вжитку та майно, що перебуває у власності боржника, що свідчить про вчинення державним виконавцем дій, які порушують вимоги ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат повязаних з організацією проведення виконавчих дій.

Правовий режим земельної ділянки залежить від її цільового призначення, що впливає, в першу чергу, на її оборотоздатність, і як наслідок на можливість звернення стягнення на земельну ділянку.

Особливий правовий режим встановлений законодавством для земельних ділянок сільськогосподарського призначення, оскільки відповідно до п. 15 ЗК до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Таким чином, у законодавстві закріплено мораторій на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають у власності держави, територіальних громад, юридичних осіб та громадян України. Наявність такої заборони виключає звернення стягнення на земельні ділянки, що належать на праві власності вказаним субєктам до моменту набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель.

У звязку з чим накладання державним виконавцем арешту на земельні паї ОСОБА_3 є неправомірним, а винесення відповідної постанови про арешт даного нерухомого майна та оголошення заборони на її відчуження суперечить вимогам вищевказаного законодавства.

Суд оцінюючи у сукупності викладені докази з зазначеними правовими нормами дійшов висновку, що Постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції в Чернівецькій області, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 липня 2013 року винесена з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладання арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документу, а тому така постанова державного виконавця є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки є такою, що порушує права та інтереси заявника на вільне володіння користування та розпорядження його майном, яким є житловий будинок та земельні паї, що належить заявнику на праві власності.

Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Тому суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відділу державної виконавчої служби на користь скаржника сплаченого судового бору за квитанцією від 05.08.2016 року за №ПН39317.

Керуючись ст..3,10,58,59,60,61,208-218,378,383,384,385 ЦПК України, і на підставі ст.ст. 19,52,57 ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

вирішив:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати Постанову державного виконавця Новоселицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження від 18 липня 2013 року по виконавчому провадженню №34710607 на підставі якої накладено арешт на житловий будинок, розташований в с. Строїнці, Новоселицького району вул. Довженко, 17 земельні ділянки (паї) площею 1.7503 га, кадастровий номер :02:005:0171, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої в с. Котелево, Новоселицького району засвідчена державним актом серії ЯМ № 704689 та площею 0.7289 га кадастровий номер :02:005:0198 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої в с. Котелево, Новоселицького району, Чернівецької області засвідченої державним актом серії ЯМ №704690.

Зобовязати Новоселицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження вищевказаного майна на яке було накладено арешт.

Ухвалая може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд в 5-денний строк з дня проголошення.

Суддя: Вівчар Г.А.