Справа № 365/238/16-ц Головуючий у І інстанції Денисенко Н. О.
Провадження № 22-ц/780/6304/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 20.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Правекс-банк» на рішення Згурівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс-банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Правекс-банк» (надалі ПАТ«Правекс-банк» та/або банк) звернулося з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 3 вересня 2007 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав останній кредит в розмірі 10 312 доларів США строком до 3 вересня 2014 року зі сплатою 13,39 % річних. Відповідач зобовязався погашати заборгованість шляхом внесення коштів рівними частинами в розмірі 105 доларів США щомісячно та відсотки за користування кредитом до 10 числа наступного місяця (п.п. 4.4 Договору). Проте відповідач неналежним чином виконує умови Договору, внаслідок чого загальний розмір заборгованості станом на 17.06.2015 становить 13 221 долар США 30 центів, що за курсом НБУ станом на 18.01.2016 становить 322 374, 44 грн., з яких, кредит - 8019 доларів США 00 центів, що еквівалентно 195526,96 грн., проценти 5202 доларів США 30 центів, що еквівалентно 126847,48 грн., тому представник позивача просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у вищезазначеному розмірі та сплачений судовий збір.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість в розмірі 2 641 (дві тисячі шістсот сорок один) долар США 92 центи, що еквівалентно 64 417 (шістдесят чотири тисячі чотириста сімнадцять) грн. 84 коп., з яких, заборгованість за кредитом 2 211 (дві тисячі двісті одинадцять) доларів США 00 центів, що еквівалентно 53910 (пятдесят три тисячі девятсот десять) грн. 73 коп., по процентам 430 (чотириста тридцять) доларів США 92 центи, що еквівалентно 10 507 (десять тисяч пятсот сім) грн. 11 коп., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив з того, що в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачем умов Договору, укладеного між сторонами, що є підставою для часткового стягнення заборгованості, а оскільки решта заборгованості по тілу кредиту та відсотках нарахована поза межами позовної давності, тому зазначені виплати не підлягають до стягнення.

З такими висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.09.2007 між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 329-017/07Р.

Відповідно до умов п. 1.1 Договору з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля, що купується за договором купівлі продажу від 29.08.2007 № 715, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля, укладання яких здійснюється на підставі і з урахуванням вимог п. 6.1.11 даного Договору, банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті на загальну суму 10312 доларів США.

Згідно з п. 1.2 Договору кредит надається позичальникові у строк з 03.09.2007 по 03.09.2014 зі сплатою 13,39 % річних.

Згідно з п.п. 4.1, 4.4, 4.5 Договору видача кредиту здійснюється шляхом видачі грошових коштів із каси банку після укладання договору застави і надання позичальником банку документа, що підтверджує страхування заставленого майна на користь банку. Позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами у сумі 123 долари США щомісяця до 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії Договору, вказаного у п. 1.2 Договору.

Договором про внесення змін та доповнень до Договору від 06.03.2009 п.п. 4.4 Договору викладено в наступній редакції: «Позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту щомісяця до 10-го числа включно шляхом внесення грошових коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленого у Додатку № 2 до цього Договору».

Відповідно до п.п. 6.1.2 п. 6.1 Договору позичальник зобовязався направляти кошти на погашення заборгованості: в першу чергу - на сплату витрат банку, повязаних з виконанням зобовязань за даним Договором, в другу чергу - на погашення заборгованості за процентами і неустойки за порушення строків сплати відсотків, в третю чергу - на погашення заборгованості за кредитом і неустойки за порушення строків сплати кредиту, потім - на погашення іншої заборгованості (штраф, пеня та інша заборгованість за даним Договором).

Згідно із п. 11.5 Договору цей Договір діє від дня його підписання і до повного виконання зобовязань за цим Договором (а.с.8-10, 11, 12-13, 14, 15-16 копії Договору та Додатка № 1, розрахунку витрат, договору про внесення змін до Договору, графіка погашення).

Позивач повністю виконав свої зобовязання перед відповідачем, надавши останній кредит, що визнається сторонами. Натомість відповідач порушила свої зобовязання перед позивачем щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами.

Належних та достовірних доказів повного погашення заборгованості за кредитним Договором чи його припинення відповідач суду не надала. Остання виплата, яку здійснила відповідач в рахунок погашення боргу, була проведена 29.12.2010.

У відповідності до положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України у постановах від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14 та від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем у зв'язку із порушенням зобов'язань за Договором станом на 17 червня 2015 року становить 13221 долар США 30 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2016 (1 долар США = 24,382961 грн.) (далі що еквівалентно), з яких, заборгованість за кредитом 8019 доларів США 00 центів, що еквівалентно 195526,96 грн., проценти 5202 доларів США 30 центів, що еквівалентно 126847,48 грн. (а.с.5-7 - копія розрахунку).

На вимогу суду позивач надав розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем в межах позовної давності за період з 29.03.2013 по 29.03.2016, зазначивши, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем у зв'язку із порушенням зобов'язань за Договором становить 16830 долар США 81 цент, з яких, заборгованість за кредитом 8019 доларів США 00 центів, за процентами 5202 доларів США 30 центів (а.с.110).

Із наданого розрахунку вбачається, що позивач зазначив загальний залишок заборгованості по тілу кредиту та по процентах за весь період дії Договору, а відтак визначений позивачем її розмір в межах позовної давності у три роки не відповідає фактичній заборгованості цього строку.

В ході розгляду справи відповідач подав до суду заяву про застосування до вимог банку терміну позовної давності і відмову на цій підставі у задоволенні позову. Враховуючи, що відповідно до умов кредитного договору боржник повинен був виконувати свої зобовязання з повернення кредиту шляхом внесення чергових щомісячних платежів, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання строку погашення кожного такого щомісячного платежу, відтак і початок перебігу строку позовної давності за кожним платежем починається з цього моменту.

На підставі наведеної позиції, зважаючи на встановлений законом термін позовної давності та враховуючи час звернення до суду й час виникнення прострочення сплати чергових платежів за кредитом, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення на користь позивача заборгованості за кредитними платежами за період з 29.03.2013 року по 29.03.2016 року та про відмову у задоволенні вимог за платежами до вказаної дати у звязку з пропущенням терміну позовної давності за ними. З наведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Оскільки заявлену заборгованість за кредитним договором позивач розрахував за весь час дії договору без врахування вимог поза межами строку позовної давності, суд першої інстанції вирахував розмір заборгованості за кредитом в межах періоду позовної давності та навів вказані розрахунки в ухваленому за результатами розгляду справи рішенні. Будь-яких невідповідностей вимогам закону чи умовам укладеного сторонами договору у вказаних розрахунках суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у межах позовної давності по кожному із платежів та стягнув заборгованість за період з 29.03.2013 року по 29.03.2016 року.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Правекс-банк» - відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: