АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Цокол Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року в справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А

30 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів.

Цього ж дня ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову, в якій вказав, що 22 грудня 2015 року він надав відповідачу позику в розмірі 1 000 000 грн.

У подальшому сторони шляхом усних переговорів дійшли згоди, що відповідач поверне позику в повному розмірі не пізніше в строк до 30 квітня 2016 року, про що в подальшому вони уклали Додатковий договір від 03.03.2016 року про внесення змін до Договору позики від 22.12.2015 року.

Станом на 23.05.2016 року загальна сума заборгованості складає 1 000 000 грн.

З 30 квітня 2016 року і по сьогоднішній день відповідач позичених коштів не повернув, ухиляється від виконання умов договору, на телефонні дзвінки не відповідає, ігнорує повідомлення позивача щодо повернення коштів.

Отже, існує реальна загроза того, що відповідач може відчужити майно, що належить йому на праві приватної власності, третім особам, щоб уникнути процедури примусового стягнення коштів, що може значним чином утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З урахуванням наведеного просив суд накласти арешт на 1/2 квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 169,80 кв.м, яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1).

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Станом на час постановлення оскаржуваної ухвали відповідач не здійснювала жодних дій з державної реєстрації квартири з метою її подальшого відчуження.

Крім того, в ухвалі суду не зазначено причин, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, не наведено доказів того, що відповідач буде ухиляться від виконання можливого рішення суду чи створювати обставини, які б утруднили чи створили неможливість його виконання, а застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволенні позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності забезпечення позовушляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 169,80 кв.м, яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2, оскільки між сторонами існує спір про стягнення коштів, отриманих ОСОБА_2 згідно Договору позики грошей від 22.12.2015 року в розмірі 1 000 000 грн.

Відповідно заявлених вимог позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1 034 295,18 грн і в разі задоволення позову можуть виникнути труднощі щодо виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,312,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2016року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва