Справа № 346/5315/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1043/2016
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю: представника відповідача - Репака В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про визнання кредитного договору недійсним, - за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з даним позовом, вказавши, що 28.09.2008 року уклала з ПАТ «Креді Агріколь Банк» (тоді АТ «Індустріально експортний банк») кредитний договір №04/08 на суму 46 000 доларів США з їх цільовим використанням на придбання та ремонту приміщення торгового комплексу загальною площею 40,4 кв.м., по АДРЕСА_1. Вважає, що оскільки кредит було видано на споживчі цілі, тому до правовідносин слід застосовувати ЗУ «Про захист прав споживачів». На думку позивача банк порушив її права на достовірну інформацію щодо вартості кредиту, реальної процентної ставки, розмір щомісячний платежів, що могло вплинути на об'єктивний свідомий вибір позичальника щодо укладення кредитного договору. Крім того позивачу не надавався детальний розрахунок вартості кредиту. В графіку погашення кредитного договору сума щомісячного платежу складає 255,56 доларів США і тому фактично на час подання позову до суду позивачем вже повернуто кредит, що вбачається з квитанцій. За таких обставин просила визнати недійсним кредитний договір №04/08 від 26.09.2008 року.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28.03.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи, що при його ухваленні судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку, що правовідносини з банком в даній справі не регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів». Посилається на рішення Конституційного суду України від 10.11.2011 року в справі №15-рп/2011, відповідно до якого держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Дія ст. 11 ЗУ « Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже з метою реалізації положень Конституції України та захисту прав споживачів, як більш слабкого суб'єкта економічних відносин, забезпечення фактичної, а не формальної рівності сторін у цивільно-правових відносинах, законодавцем встановлено особливості договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Ці особливості встановлюються ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року №168. Позивач зазначає, що всупереч вищевказаних нормативно-правових актів його не було ознайомлено з умовами кредитного договору щодо вартості кредиту, реальної процентної ставки за кредитом, розміру щомісячних платежів, що не могло не вплинути на об'єктивний свідомий вибір позичальника. В додатку №1 до договору не можливо визначити суму процентів, що підлягає сплаті кожного місяця, а також суму процентів, яку потрібно сплатити за весь час дії договору. Даним документом визначено суму щомісячного повернення кредиту з врахуванням кредиту та процентів за його користування. На даний час банку повернуто суму, що перевищує 46 00 США, оскільки позивачем щомісячно вносились кошти у відповідності до Додатку №1 та в сумах, що перевищували необхідний щомісячний платіж. ОСОБА_3 просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт в судове засідання не прибула, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, інших доказів, крім тих, що знаходяться в матеріалах справи, апеляційному суду не надала, тому апеляційну скаргу слід розглянути у її відсутності.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши доповідача, пояснення представника банку, який пояснив що апелянт отримувала кредит як фізична особа, а не як підприємець, хоча на підприємницьку діяльність, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки при укладенні кредитного договору банком було дотримано всіх вимог чинного законодавства, а посилання на порушення ЗУ «Про захист прав споживача» є безпідставним, оскільки оспорюваний кредитний договір не є споживчим.

Згідно ст.6 , 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обґрунтовуючи даний позов, ОСОБА_3, зокрема, як на підставу для визнання кредитного договору недійсним, посилалася на те, що їй не була надана уся необхідна інформація щодо кредиту, сукупної вартості кредиту, всіх умов кредитування та іншої інформації, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», що в свою чергу є підставою для визнання вказаного договору недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 26.09.2008 року між позивачем та АТ «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк»), було укладено кредитний договір № 04/08в розмірі 46 000 доларів США під 13,5% річних на строк до 25.09.2023 року.

Згідно п.5.1. кредитного договору та додатку №1, що є невід'ємною частиною договору, повернення суми кредиту здійснюється рівними платежами щомісячно у сумі 255,56 дол. США, починаючи з 15.10.2008 року.

Відповідно до п.8.4 договору позичальник попередньо отримав від банку в письмовому вигляді інформацію про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту. Повідомлена інформація повністю відповідає умовам даного договору і є зрозумілою для позичальника. Позичальник немає жодних претензій до банку з приводу повноти, достовірності та відповідності умовам договору вказаної інформації.

Спірний кредитний договір, укладений між сторонами з дотриманням вимог закону, та у відповідності до вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів. Доводи позивача про те, що її не було належним чином інформовано банком (відповідачем) з умовами кредитування, є необґрунтованими та спростовуються особистим підписом позивача на кожній сторінці кредитного договору, відсутністю застережень та зауважень, що свідчить про її згоду зі всіма умовами договору. Позивач сплачував кошти по вказаному зобов'язанню, що вказує на прийняття ним умов договору.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 19.09.2008 року роздрібним кредитним комітетом банку прийнято рішення №254/3 про видачу кредиту на розвиток бізнесу під заставу комерційної нерухомості. В анкеті заявці на кредит, вказувалось, що позичальником є фізична особа-підприємець, видом діяльності якої є надання перукарських послуг. Відповідно до п. 2.1 договору позичальник зобов'язується використати кредит виключно для придбання та ремонту приміщення торгового комплексу, загальною площею 40,4 кв.м. по АДРЕСА_1. Таким чином, суд вірно дослідив, що даний договір не є споживчим кредитом в розумінні п.23 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський

І.О. Максюта