У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 2/331/1041/2016

331/4121/16-ц

21 липня 2016 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Мінасов В.В., при секретарі Федорович Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середньої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середньої заробітної плати за період з 25.12.2015 року по 31.05.2016 року в сумі 16 470 гривень 56 копійок.

Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на пятнадцять днів.

Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України « Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та обєктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

З матеріалів справи вбачається, що на протязі розгляду справи позивач неодноразово не зявилася у судові засідання, а саме: 23 червня 2016 року о 12 годині 10 хвилин та 21 липня 2016 року о 09 годині 30 хвилин.

Так, у судове засідання, призначене на 23 червня 2016 року, позивач не зявилася, хоча про час, день і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення № 69 4, відповідно до якого позивач особисто отримала судову повістку 08 червня 2016 року (а.с. 34).

У судове засідання, призначене на 21 липня 2016 року о 09 годині 30 хвилин позивач повторно не зявилася, хоча про час, день і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про вручення в суді повістки про виклик до суду на імя ОСОБА_1 на судове засідання, призначене на 21.07.2016 року на 09 годину 30 хвилин, яку ОСОБА_1 отримала особисто 23.06.2016 року о 12 годині 30 хвилин (а.с. 50).

У судове засідання, призначене на 21 липня 2016 року представник відповідача не зявився, але до суду надійшла заява про перенесення дати та часу розгляду справи, у звязку з тим, що представник відповідача приймає участь у розгляді справ в апеляційному суді Запорізької області.

Відповідно до ст.ст. 74, 76 ЦПК України, які встановлюють порядок виклику сторін у судове засідання, судова повістка, разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі і вручається службовій особі, яка розписується про одержання повістки, у разі, якщо сторона у справі є юридичною особою. Розписки про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день, особами, які її вручили повертається до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися у судове засідання без поважних причин.

Виходячи з системного аналізу норм процесуального права, слід вважати, що повторною неявкою є друга поспіль неявка позивача або його представника, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Крім того, причини повторної неявки значення не мають.

Таким чином, в силу ч.2 ст. 77 ЦПК України, суд визнає, що позивач повторно не зявилася до суду без поважних причин.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 169, п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений представник позивача або позивач повторно не зявився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідності з вищезазначеною цивільно-процесуальною нормою не передбачено поняття «поважність неявки», а лише її «повторність», у звязку з чим та у відповідності до вимог п.3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Вищевказані норми процесуального права мають сприяти розглядові цивільних справ у розумні строки, оскільки неявка до суду позивача може свідчити про втрату ним інтересу до вирішення справи, а вирішення спору у такому випадку було б порушенням принципу диспозитивності.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати права і виконувати процесуальні обовязки.

В порушення зазначеної норми процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи для сприяння здійсненню позивачем своїх прав, остання не виконала покладені не неї процесуальні обовязки та двічі поспіль у судове засідання не зявилася.

Наявне в матеріалах справи поштове повідомлення та розписка про отримання судових повісток свідчать про обізнаність позивача про час та місце розгляду справи.

Зазначені обставини свідчать про те, що неявки позивача у судові засідання є наміром затягнути розгляд справи по суті, яке в свою чергу суперечить вимогам ст. 157 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд справи судом упродовж розумного строку.

У звязку з тим, що в матеріалах справи відсутня заява позивача про розгляд справи за її відсутності, суд вбачає законні підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до ст. 207 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, а відповідно і не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду із позовом.

Керуючись ч. 5 ст. 74, ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середньої заробітної плати - залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.В.Мінасов