АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/8320/15-ц Головуючий у 1 інстанції Мирошниченко О.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4211/2016 Суддя-доповідач АнтоненкоН.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача Антоненко Н.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарях Басюк Ю.В., Юрченко А.С.,

за участю представника відповідача Виговської Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_7 про визнання поруки припиненою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_7 про визнання поруки припиненою відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.12.2007 між ОСОБА_7 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») укладено кредитний договір №МL-004/482/2007, за яким позичальник отримав у кредит грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США строком до 24 грудня 2017 року з процентною ставкою 13,99 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевикладеним кредитним Договором 24.12.2007 між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») було укладено договір поруки №SR004/482/2007, за умовами якого позивач поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

Також судом установлено, що у зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного Договору Банк звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5, та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року солідарно стягнуто з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості в розмірі 1 235 813,11грн.

Виходячи з того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надіслало позивачу вимогу про погашення заборгованості 4 березня 2014 року, проте позивач не відреагував на неї (дані обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року), а також що доказів, які б могли бути підставами для припинення поруки ОСОБА_5, не надано, - суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити у повному обсязі.Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача просила відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, які відповідають встановленим обставинам справи, та правильно застосував норми матеріального права.

Предметом спору у даній справі є визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Правильно встановлено судом, що 24.12.2007 між ОСОБА_7 та відповідачами було укладено кредитний Договір, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 100 000,00 доларів США строком до 24.12.2017 із процентною ставкою 13,99% річних. В той же день між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_5 в якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 поручився за виконання зобов'язання ОСОБА_7 за кредитним договором.

Сторони узгодили всі істотні умови договорів при укладенні, передбачили, що у відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Невиконання позичальником умов кредитного Договору відповідно до п. 1.9.1. дає право Банку достроково вимагати виконання боргових зобов'язань за кредитом у позичальника.

За умовами Договору поруки, а саме п. 1.1. поручитель зобов'язаний відповідати в повному обсязі перед борговими зобов'язаннями ОСОБА_7, що виникають з умов кредитного Договору. У випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань перед Банком за кредитним Договором, відповідно до п. 3.2. Договору поруки поручитель приймає на себе зобов'язання здійснити виконання боргових зобов'язань у повному обсязі, заявленому банком протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Банку.

Відповідно до п. 3.4. Договору поруки обов'язок виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною у Договорі. Для дійсності вимоги кредитор не зобов'язаний надавати поручителю підтвердження невиконання боргових зобов'язань боржником.

Встановлено, що остання сплата коштів за Договором кредиту від 24.12.2007 здійснена 23.01.2014. У зв'язку з цим 04.03.2014 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надіслало ОСОБА_7 та ОСОБА_5 досудову вимогу №200100643 про погашення заборгованості за кредитним Договором від 24.12.2007. Вимога підлягала виконанню протягом тридцяти календарних днів з дати її одержання. На момент подання позовної заяви Банком вказана вимога виконана не була, хоча відповідно до п. 1.9 частини №2 кредитного Договору вона була подана належним чином, а саме відправлена рекомендованим листом з описом вкладення за місцезнаходженням позичальника.

За таких обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що Банк дотриманням умов Договору 04.03.2014 звернувся з вимогою до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про дострокове виконання кредитних зобов'язань. У зв'язку з невиконанням даної вимоги 26.08.2014 ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості, тобто, до спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав вважати Договір поруки від 24.12.2007 припиненим, оскільки кредитор протягом шести місяців пред'явив вимогу до поручителя шляхом звернення спочатку до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з вимогами про повернення коштів, а потім до суду з позовом до основного позичальника та поручителя з вимогами про дострокове стягнення заборгованості, що не суперечить вимогам ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилаються позивач та його представник як на підстави своїх доводів та заперечень, не заслуговують на увагу, оскільки в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються встановленими судом обставинами.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І.Шкоріна