Справа № 446/1026/14 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/783/3541/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Ванівського О.М., Мікуш Ю.Р.

з участю секретаря Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Універсал Банк» на рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року по справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовом про стягнення в його користь з відповідача 16,59 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 188,85 грн., простроченої заборгованості по кредиту; заборгованості по відсотках в розмірі 1 661,72 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 18 915,69 грн.; 2 36902 доларів США заборгованості по підвищених відсотках, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 26 967,03 грн.; всього: 4 047,33 доларів США, що еквівалентно 46 071,57 грн., а також стягнення судових витрат.В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 8 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено кредитний договір №СL 13023 на суму 4 000 доларів США з терміном повернення кредиту до 5 січня 2013 року, з процентною ставкою 24% річних. Позичальник неналежно виконував умови кредитного договору та допустив заборгованість. 8 травня 2014 року банк звернувся до відповідача з вимогою повернення коштів, але така вимога залишена без відповіді. Просить позов задовольнити.

Рішенням Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення оскаржило ПАТ «Універсал Банк». В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Вказує, що відповідач повинен виконати зобовязання за кредитним договором, оскільки ним допущено заборгованість у звязку з невиконанням умов цього договору. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, оскільки суд першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом та відсотках зробив свої висновки без належних підстав, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду в цій частині погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у зазначеній вище частині цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) 8 січня 2008 року укладено кредитний договір № CL 13023 з отриманням на споживчі потреби 4 000 доларів США та терміном повернення кредиту - до 5 січня 2013 року зі сплатою 24 % річних.

Відповідно до ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредити і сплатити проценти, визначені у договорі.

Згідно зі ст.ст. 629,526 цього Кодексу договір є обовязковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобовязання не допускається. Зобовязання має виконуватись належним чином.

Кредитором порушено питання про стягнення з позичальника 16,59 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 188,85 грн. простроченої заборгованості по кредиту; заборгованості по відсотках в розмірі 1 661,72 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 18 915,69 грн.; 2 36902 доларів США заборгованості по підвищених відсотках, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 26 967,03грн.; всього: 4 047,33 доларів США, що еквівалентно 46 071,57 грн., у звязку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору,а також стягнення судових витрат.

Зверненню до суду з цим позовом передувало звернення банку до суду із заявою про видачу судового наказу. 11 лютого 2010 року Камянка-Бузьким районним судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості, яка виникла на підставі кредитного договору в сумі 36 220,53 грн. Сплата заборгованості на підставі судового наказу проведена 15 лютого 2013 року.

Наявність судового наказу про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання належних йому сум у звязку з невиконанням зобовязань.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що після того, як судом видано судовий наказ про стягнення заборгованості, договірні зобовязання між сторонами припинили свою дію. Такий висновок суду не відповідає нормам ЦК України та умовам кредитного договору, укладеного сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В ч.1 ст. 631 ЦК України зазначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору

Пунктом п.2.2 кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються на щомісячній основі на суму несплаченого щоденного кредиту.

Відповідно до п. 12.5 договору такий діє з дня його підписання і до повного виконання позичальником зобовязань по договору.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснив, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 цього Кодексу.

Позовні вимоги грунтуються на тому, що боржник погасив заборгованість в процесі примусового виконання лише 15 лютого 2013 року, що підтверджується випискою з особового рахунку. У звязку з порушенням строків розрахунків, позивач нарахував відсотки за триваюче неналежне виконання зобовязань за кредитним договором та звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення обєктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджувалися.

На підставі аналізу наявних у справі доказів колегія суддів приходить до висновку, що позичальником порушено виконання умов договору щодо виконання кредитних зобовязань, допущено заборгованість, відтак, в частині вимог про стягнення простроченої заборгованості та відсотків позов є підставним і підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення у зазначеній вище частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості по кредиту та заборгованості по відсотках. У частині стягнення сум по підвищених відсотках належить відмовити, оскільки подвійне нарахування відсотків не допускається.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати пропорційно до задоволених вимог - в розмірі 487,65 грн. ( із сплаченого позивачем судового збору в сумі 996,72 грн. та витрат, повязаних із розглядом справи в розмірі 208,35 грн. - оплати оголошення в засобах масової інформації про виклик в судове засідання відповідача).

Керуючись ст.ст. 88, 303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (р/р 3333 у ПАТ «Універсал Банк», , МФО 322001) 16,59 доларів США простроченої заборгованості по кредиту, що еквівалентно 188,85 грн.; заборгованість по відсотках в розмірі 1 661,72 доларів США, що еквівалентно 18 915,69 грн.; всього: 1 678,31 доларів США (одна тисяча шістсот сімдесят вісім доларів США 31 цент), що еквівалентно 19 108,54 грн. (девятнадцять тисяч сто вісім грн. 54 коп.), а також 487,65 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 65 коп.) судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді