Справа № 456/2346/15 Головуючий у 1 інстанції: Пак В.М.
Провадження № 22-ц/783/1469/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Ніткевича А.В., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди , -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та таким, що не відповідає матеріалам справи. Вказує на те, що відповідач видавши книгу «ІНФОРМАЦІЯ_1» допустив дикримінацію футбольної команди Сокіл» с.Стрілків, не внісши до книги відомості про її досягнення у 1987-1990р.р. Зазначає, що вказана футбольна команда була заснована ним у 1969 році та він був її тренером, досягла значних висот у футбольному житті Стрийщини, а тому відсутність про це у книзі відповідача принижує його честь та гідність чим йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в 10000грн. Стверджує, що доказами досягнень команди є грамоти та фотографії, а також інформація, яку може надати Федерація футболу. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду цілком відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно приписів ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 11 ЦПК України зазначається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач звертаючись з позовом до відповідача просить стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 10 000 грн. з тих підстав, що відповідач не згадав його імені у виданій ним книжці у 2014 році «ІНФОРМАЦІЯ_1».

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у 2014 році відповідач видав книгу «ІНФОРМАЦІЯ_1». Прочитавши дану книгу він зрозумів, що вона фальшива та брехлива, не відповідає дійсності, в ній не описано цілий період спортивного життя с. Стрілків, вичеркнуто 20 років. Стверджував, що він у 1969 році створив і очолив футбольну команду і назвав її «Сокіл». Працював на громадських засадах та був начальником команди, її тренером. Команда успішно захищала футбольну честь сіл Стрілкова, Миртюк, Слобідки, Лотатників та досягла значних перемог. У цій книзі є всі чемпіони та переможці кубка району, а Стрілкова немає, а тому він вважає, що це дискримінація. На думку позивача, таким діями відповідач принизив його честь та гідність, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, яку оцінює в 10000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів суду того, що відповідач ОСОБА_3 навмисно намагався принизити честь та гідність позивача. Крім цього, позивач жодним чином не довів суду в чому саме полягала завдана моральна шкода, а також не подав доказів про наявність вини відповідача щодо завдання ним моральної шкоди позивачу.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди .

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95року (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Стаття 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Оскільки позивачем не доведено наявність шкоди та вини відповідача в заподіянні такої шкоди, районний суд вірно відмовив у задоволені вимог позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 442 ЦК України твір не може бути опублікований, якщо він порушує права людини на таємницю її особистого і сімейного життя, завдає шкоди громадському порядку, здоров'ю та моральності населення.

Оглянувши в судовому засіданні книгу, колегія суддів вважає, що не згадавши позивача у книзі, автор ніяким чином не міг принизити його честь і гідність, оскільки приниження полягає у зазначенні неправдивих відомостей про особу, однак такі відомості у книзі відсутні, що свідчить про безпідставність даного позову.

Суд першої інстанції вірно виходив з вимог ст. 433 ЦК України зазначивши, що книга є об'єктом авторського права, та відповідач мав право як автор вносити ті чи інші дані, та не мав наміру принизити честь та гідність позивача по справі.

Частиною 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про приниження його честі та гідності, а також які моральні страждання внаслідок невнесення відомостей у книгу він пережив та як це позначилося на стані його здоров»я, підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А .В. Ніткевич

Т.І. Приколота