Справа №201/6349/16-ц (2/201/1936/2016)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Пісчанській Т.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 04 травня 2016 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі (а. с. 3-4), в обґрунтування якого посилалась на те, що судове рішення від 03 березня 2015 року про поновлення позивача на роботі у відповідача та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 19 555,11 грн. було виконано відповідач лише 12 січня 2016 року. У звязку із зазначеним, на підставі ст.ст. 235, 236 КЗпП України, ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з відповідача середній заробіток у розмірі 32 440,26 грн.

Позивач у судовому засіданні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечували, просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, що приймали участі у судовому засіданні, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить висновку щодо можливості задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року було визнано незаконним та скасований наказ № 130-к від 28 серпня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача відділом управління персоналом у ДП «Науково-дослідному та конструкторсько-технологічному інституті ім.. ОСОБА_3»; стягнуто з ДП «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічного інституту ім.. ОСОБА_3» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 19 555 грн. 11 коп. (сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів); стягнуто з ДП «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічного інституту ім. Я.Ю.Осади» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 грн.; стягнуто з ДП «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічного інституту ім.. ОСОБА_3» в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а. с. 5).

Також судом встановлено, що на виконання вказаного судового рішення державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ на підставі відповідного виконавчого документу та заяви ОСОБА_1 постановою від 03 квітня 2015 року було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ДП «Науково-дослідному та конструкторсько-технологічному інституті ім.. ОСОБА_3» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 19 555 грн. 11 коп. (сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів) (а. с. 10).

Наказом ДП «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» № 4-к від 12 січня 2016 року на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді завідувача відділом управління персоналом (а. с. 8).

Зі службової записки від 06 квітня 2016 року, адресованої радником директора з правових питань ОСОБА_2 директору ДП «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади», вбачається, що до відома останнього довели ту обставину, що вимоги ОСОБА_1 про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є законними та обґрунтованими, проте адресант записки зазначив, що саме той орган, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, вирішує питання про здійснення виплати середньомісячного заробітку за час затримки виконання судового рішення (а. с. 6).

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Враховуючи той факт, що рішення суду апеляційної інстанції, ухвалене 03 березня 2015 року, щодо виплати ДП «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічного інституту ім.. ОСОБА_3» ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 19 555 грн. 11 коп. станом на день ухвалення судового рішення по даній цивільній справі не виконано, а також те, що позивача було поновлено на роботі з 12 січня 2016 року, приймаючи до уваги, що представник відповідача в ході розгляду даної цивільної справи не заперечувала зазначених обставин, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 та вважає за можливе відповідно до ст. 236 КЗпП України стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що становить 32 440,26 грн. (з урахуванням днів затримки: 214 днів; середньоденного розміру заробітної плати за останні два місяці роботи: 151,59 грн., період затримки 04 березня 2015 року 11 січня 2016 року).

Роблячи такий висновок суд критично оцінює посилання сторони відповідача на зміну директора ДП «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічного інституту ім.. ОСОБА_3» як на підставу для твердження про «неналежного відповідача», оскільки відповідачем як у даній цивільній справі, так і в цивільній справі, рішення по якій не в повному обсязі виконано відповідачем, є саме ДП «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічного інституту ім.. ОСОБА_3», а не його посадові особи.

ОСОБА_2 того, суд не вбачає підстав для допущення до негайного виконання рішення в частині «стягнення заробітної плати», як про це просить позивач, оскільки ч. 1 ст. 367 ЦПК України не передбачає обовязку суду допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 235, 236 КЗпП України, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 32 440 (тридцять дві тисячі чотириста сорок) грн. 26 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади» на користь держави судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

ОСОБА_4 Черновськой