Провадження № 2/760/3401/16
В справі № 760/5708/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року Солом'янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Носачова А.К.

представника позивача- ОСОБА_3

представника відповідача- Голубенко О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський завод безалкогольних напоїв »Росинка» про відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 30 000,00 гр. в відшкодування моральної шкоди, завданої йому ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків.

Посилається в позові на те, що тривалий час працює в ПАТ »Росинка».

09 жовтня 2015 року він отримав усне завдання від керівника пройти технічний огляд автомобіля для його підготовки до зими, для чого перегнати його до ремонтного боксу на території підприємства.

Оскільки автомобіль не заводився, він повідомив про це безпосереднього керівника ОСОБА_2, який дав вказівку завести автомобіль та перегнати його ремонтного боксу.

Під час спроби підзарядити акумуляторну батарею автомобіля, вона раптово вибухнула, внаслідок чого він отримав хімічний опік обох очей кислотними парами, пошкодження верхньої губи кришкою від банки акумулятора.

Зазначив, що після цього начальник відділу охорони праці змусив його змінити робочу форму на звичайний одяг та заборонив викликати швидку, відвіз до лікарні та пояснив лікарю, що травма має побутовий характер.

В подальшому він зазнавав пекучий біль в очах, втратив апетит, хвилювався з приводу можливої втрати зору, що призвело до гіпертонічного кризу, у зв'язку з чим було оформлено перший лікарняний лист від 12 жовтня 2015 року.

Начальник відділу охорони праці 14 жовтня 2015 року здійснив спробу змусити його підписати заяву про надання відпустки на день, коли стався нещасний випадок.

У зв'язку з тиском керівництва та намаганням приховати зазначену подію, він 15 жовтня 2015 року звернувся до Головного управління Держпраці у Київській області із заявою про настання нещасного випадку на виробництві.

З 15 жовтня 2015 року по 20 жовтня 2015 року він перебував на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні Олександрівській клінічній лікарні м. Києва.

З 21 жовтня 2015 року він перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичному центрі Солом'янського району м. Києва. Філія №2», а з 10 листопада 2015 року знаходився на амбулаторному лікуванні.

Комісією із розслідування нещасного випадку на виробництві було створено лише через 10 днів після нещасного випадку, а 20 жовтня 2015 року почалось розслідування за наслідком якого 30 жовтня 2015 року складено Акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1.

Винними особами визначено його та керівника в.о. майстра транспортної служби ОСОБА_2

19 листопада 2015 року ним була подана скарга на зазначений акт до Державного управління з охорони праці по м. Києву і Київській області.

16 грудня 2015 року головним державним інспектором відділу нагляду в АПК та СКС Управління нагляду в промисловості і на об'єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Київській області видано припис №22, яким зобов'язано відповідача провести повторне розслідування нещасного випадку до 30 грудня 2015 року.

За наслідками повторного розслідування Комісією з розслідування нещасного випадку на виробництві складено акт №1 за формою Н-1, відповідно до якого порушення охорони праці мало місце з його вини та вини в.о. майстра транспортної служби ОСОБА_2

Зазначив, що у зв'язку з отриманою травмою він зазнав моральних страждань, через травму очей він тривалий час був змушений лікуватися, відчував фізичні страждання, психологічний дискомфорт, зараз не може повноцінно виконувати буденні справи, змушений проходити періодичне лікування, що не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені відносини з оточуючими людьми.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивача вимоги останнього в судовому засіданні підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила.

Зазначила, що позивач зазнав травми під час самовільного рішення ремонтувати транспортний засіб. Ніхто з керівництва йому такої вказівки не давав, а тому наслідки нещасного випадку настали від дій самого позивача, які полягали в недбалості та порушенні вимог охорони праці.

Звернула увагу на те, що нещасний випадок трапився з вини самого позивача, оскільки він порушив вимоги охорони праці, посадової інструкції та виконував роботу, яка не входила до кола його обов»язків.

Зазначила також, що травма не вплинула на загальний стан здоров'я позивача, зараз він почуває себе добре, втрата працездатності не є незворотною, він є працездатним, жодних наслідків травми не видно, відносини з оточуючими не змінились, робоче місце не втрачено.

Зробила заяву про застосування строку позовної давності, на її думку, передбаченого ст. 233 Кодексу законів про працю України, та на підставі цього просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка».

Наказом № 61-к від 22 травня 19186 року переведений на посаду водія.

/ а.с. 7 /

09 жовтня 2015 року під час перебування на робочому місці з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок якої останній отримав травму очей.

Згідно з Актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 09 жовтня 2015 року о 09 год. 45 хв. на Приватному акціонерному товаристві «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка» форми Н-5, затверджених головою правління 30 грудня 2015 року, причинами настання нещасного випадку вказані: в.о. майстра транспортної служби ОСОБА_2, який порушив вимоги безпеки під час експлуатації транспортних засобів п.1.11., р. VІІ, НПАОП 0.00-1.62-12 «Правил охорони праці на автомобільному транспорті», п. 2.11 «Посадової інструкції майстра транспортної служби», а саме: недостатньо контролював за додержанням працівниками дільниці правил та інструкцій з безпечного ведення робіт.

Вина в нещасному випадку також була встановлена самого позивача, який порушив вимоги «Інструкції з охорони праці для водія автотранспортних засобів №12.04», а саме п. 3.3. запуск двигуна повинен робитися за допомогою стартера. У виняткових випадках дозволяється використовувати тільки пускову рукоятку чи зарядно-пусковий пристрій. Пункт 1.12 - у приміщеннях, під нависами і на відкритих площадках, де зберігається транспорт, не дозволяється: підзаряджати акумулятори безпосередньо на транспортних засобах.

Нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, та складено акт №1 форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затверджений головою правління Приватного акціонерного товариства «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка» від 30 грудня 2015 року.

Внаслідок нешасного випадку та отриманої травми позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичному центрі Солом'янського району м. Києва, Філія №2» з 12 жовтня 2015 року за загальним захворюванням.

Згідно листка непрацездатності серії АГЧ №968787 позивач з 15 жовтня 2015 року по 20 жовтня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні Олександрівській клінічній лікарні м. Києва.

З 21 жовтня 2015 року по 09 листопада 2015 року перебував на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичному центрі Солом'янського району м. Києва. Філія №2».

Крім того, з листка непрацездатності серії АГЧ №941638 вбачається, що позивач знаходився на амбулаторному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичному центрі Солом'янського району м. Києва. Філія №2» з 10 листопада 2015 року по 24 листопада 2015 року за загальним захворюванням, який в подальшому був продовжений з 28 листопада 2015 року по 31 листопада 2015 року листком непрацездатності серії АГЧ №941923.

/ а. с. 10; 19; 22 - 35 /

За змістом ст.237-1 КЗпП України підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 3.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз»яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб.

Таким чином, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Таку ж позицію висловив Верховний Суд України в постанові № 6-23 цс12 від 25.04.2012 року, яка є обов»язковою для суду.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи викладене вище, обставини, за яких позивач отримав ушкодження здоров»я та наслідки, які наступили в зв»язку з цим, суд приходить до висновку, що ним були понесені моральні страждання, які мають бути відшкодовані за рахунок відповідача, як роботодавця.

Обставини, приведені позивачем в обґрунтування завдання йому моральної шкоди, суд вважає доведеними, а тому приходить до висновку, виходячи з засад розумності та справедливості, стягнути з відповідача на його користь 5 000,00гр. в відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від слати судового збору при зверненні до суду звільняються, в т.ч., позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позову майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Виходячи з даної норми закону, встановлених законом пільг для позивачів при зверненні до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 551, 20 гр. судового збору.

Керуючись ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 3,4, 10, 11,57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка» на користь ОСОБА_1 5 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка» 551, 20 гр. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя