АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/8205/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- СоколовоїВ.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 06 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія ВУСО», третя особа: Публічне акціонерне товариство « Укргазбанк» про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія ВУСО», третя особа: Публічне акціонерне товариство « Укргазбанк» про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення Святошинського районного суду м.Києва від 06 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову та визнання неправомірною відмову Публічного акціонерного товариства « Страхова компанія ВУСО» здійснити страхову виплату за договором добровільного страхування наземного транспорту № 1-01 від 17.10.2014 року.

Зазначає, що суд належним чином не перевірив обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Посилається також на те, що, обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності, так як викривив зміст її позовних вимог і безпідставно послався в рішенні суду на те, що пред»явлено позов про стягнення страхового відшкодування, тоді як нею було пре»явлено позов про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною. Судом було порушено норми матеріального права, так як не було застосовано Закон України « Про захист прав споживачів». Не було також враховано судом, що умови договору страхування частково суперечать вимогам Закону України « Про автомобільний транспорт», де в ст. 1 чітко визначено поняття таксі. Саме на цей закон є посилання в позовній заяві. Не враховано судом при ухваленні рішення і те, що умови п. 17.1.14 договору страхування є несправедливими, так як в них відповідач розширив поняття « таксі», яке чітко визначено законодавством, чим обмежив свою юридичну відповідальність перед нею, як споживачем.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_8 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Приватного акціонерного товариства Страхова компанія « ВУСО» Кикіш Софія Русланівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, зазначала, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Представник 3-ї особи: Публічного акціонерного товариства « Укргазбанк» Амосов Андрій Петрович в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з»явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством Страхова компанія « ВУСО» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 1-01, яким застраховано автомобіль марки "JAC J 5", державний номер НОМЕР_1, що належить позивачу, а вигодонабувачем є Публічне акціонерне товариство « Укргазбанк». Страхова сума становить 189 900,00 грн.

16.03.2015 року на вул. Артема, 91 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "JAC J 5", державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 та автомобіля « Ауді», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. В момент ДТП в автомобілі "JAC J 5", державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 знаходився пасажир ОСОБА_9.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 21 квітня 2015 року ОСОБА_8 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУаАП та на нього накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425,00 гривень в дохід держави.

18.03.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія « ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, який стався 16.03.2015 року.

09.04.2015 року Приватне акціонерне товариство Страхова компанія « ВУСО» відмовило ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що застрахований транспортний засіб в період дії договору використовувався в якості таксі, на що існує документальне підтвердження, що є порушенням п.п. 17.1.2, 17.1.13, 17.1.14, 17.1.15. договору страхування.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія ВУСО», третя особа: Публічне акціонерне товариство « Укргазбанк» про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною, суд 1-ї інстанції посилався на положення ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 10,11, 57-62, 212 ЦПК України, зазначав, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, на які посилається як на підставу позовних вимог, натомість відповідач надав докази, якими спростував доводи позивача.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції і вважає вірними доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків суду, оскільки судом було невірно визначено характер правовідносин, що склались між сторонами, безпідставно до правовідносин, що випливають із договору страхування застосував ст. 1166 ЦК України, яка регулює відшкодування шкоди при деліктних правовідносинах. Крім того, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з огляду на наступне.

Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника ( його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта ( аварійного сертифіката).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно частини першої статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» конкретні умови страхування визначаються при укладанні договору страхування відповідно до законодавства.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору страхування, страхувальник має не тільки право на отримання страхового відшкодування у випадку настання страхового випадку, але і несе обов'язки передбачені умовами договору, невиконання яких тягне за собою юридичні наслідки, які також передбачені умовами договору.

Уклавши договір, позивачка визнала запропоновані їй умови страхування в повному обсязі без будь-яких застережень, що підтверджується її власноручним підписом на договорі страхування.

Відповідно до п.4.1 договору страхування, страховими випадками є: дорожньо-транспортна пригода за умови, що особа винна в скоєнні ДТП, встановлена і ця особа не водій застрахованого транспортного засобу; дорожньо-транспортна пригода за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, не встановлена або цієї особи не існує, або не водій застрахованого транспортного засобу; дорожньо-транспортна пригода, за умови пошкодження тільки скла, скляних частин освітлювальних приладів, дзеркал; протиправні дії третіх осіб; випадкове пошкодження транспортного засобу; угон ( викрадення) транспортного засобу.

Згідно п.17.1. 13 договору, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо, зокрема, на момент виплати страхового відшкодування буде встановлено, що в період дії договору забезпечений транспортний засіб використовувався в якості таксі, в тому числі, якщо така діяльність не мала систематичного характеру.

За умовами п. 17.1.14 договору страхування, транспортний засіб вважається таким, що використовується як таксі, якщо згідно фотографіям, свідченням свідків або даних результатів огляду транспортного засобу, проведеного представниками компетентних органів або страховика, мало хоч би одну з характерних ознак таксі, зокрема: перебуває на інформаційному забезпеченні в службі таксі, використовується для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку за плату.

Пунктом 17.1.15 передбачено, що, в цілях цього договору, транспортний засіб вважається таким, що використовується як таксі, незалежно від того, чи видані відповідні ліцензія і ліцензійна картка на транспортний засіб.

Відповідно до умов п.5.3. договору з запропонованих умов експлуатації ТЗ (приватний, службовий, таксі (пасажироперевезення), прокат, таксі (вантажоперевезення)) позивачка обрала умову експлуатації транспортного засобу «приватний». В заяві на виплату страхового відшкодування від 18.03.2015 року ОСОБА_2 також зазначала, що транспортний засіб використовується нею як приватний автомобіль.

Проте, з досліджених судом доказів достовірно встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 16.03.2015 року в належному ОСОБА_2 та застрахованому у відповідача автомобілі "JAC J 5", державний номер НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_7, знаходився пасажир ОСОБА_9.

З пояснень ОСОБА_9, які вона надала представнику ПрАТ «СК «ВУСО» 20.03.2015 року, було встановлено, що вона 16.03.2015 року, о 21 годині 50 хвилин, через інтернет замовила таксі (сайт http://www.uklon.com.ua/). На її телефон прийшло повідомлення, що буде поданий автомобіль марки "JAC 5", державний номер НОМЕР_1 , сірого кольору. В повідомленні зазначено тариф 70 грн., дистанцію 11,3 км. та телефонний номер диспетчера. В своїх поясненням пасажир називає ОСОБА_7 «водієм таксі». Викладена свідком ДТП інформація підтверджується також фотографією телефону пасажира з смс-повідомленням про подачу автомобіля таксі "JAC J 5", державний номер НОМЕР_1.

З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів та умов, укладеного між сторонами договору страхування, достовірно встановлено, що належний на праві власності ОСОБА_2 автомобіль "JAC J 5", державний номер НОМЕР_1 станом на час настання дорожньо-транспортної пригоди 16.03.2015 року використовувався в якості таксі для перевезення пасажирів, що є порушенням умов п. 5.3 договору страхування та передбаченою п.17.1.13 договору підставою для відмови страхувальнику у виплаті страхового відшкодування, а тому відмову Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія ВУСО» у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_2 за наслідками ДТП, яка сталася 16.03.2015 року на вул.. Артема,91 в м.Києві, колегія суддів вважає правомірною.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови укладеного між сторонами договору страхування щодо визначення ознак автомобіля, який використовується в якості таксі, суперечать вимогам Закону України « Про автомобільний транспорт», який в ст.. 1 також визначає автомобіля, як таксі, колегія суддів вважає помилковими з тих підстав, що умови договору не суперечать Закону, а лише деталізують та конкретизують ознаки визначення автомобіля, який використовується в якості таксі і такі умови були погоджені сторонами в п.17.1.14, п.17.1.15 договору страхування.

Згідно з пунктом 12.2 договору, страхувальник зобов'язаний при укладенні договору страхування надати страховику інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі негайно інформувати його про будь-які зміни страхового ризику та обставини, які істотно впливають на умови договору страхування (про будь-які пошкодження ТЗ, продаж ТЗ, передання ТЗ в оренду, заміну кузова або двигуна, зняття транспортного засобу з державного обліку, про будь-які факти використання транспортного засобу в іншому режимі, ніж зазначено у договорі в т.ч. використання транспортного засобу в якості таксі, про втрату ключів від гаражу, про втрату реєстраційних документів на застрахований транспортний засіб, встановлення додаткового обладнання, про поломку або демонтаж засобів захисту транспортного засобу проти угону, тощо).

Проте, під час дії договору позивач не зверталася до страховика з ініціативою про внесення змін або доповнень до чинного договору або про його розірвання, також не повідомляла про зміну умов експлуатації транспортного засобу.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що умови п. 17.1.14 договору страхування є несправедливими, так як в них відповідач розширив поняття « таксі», яке чітко визначено в Законі, чим обмежив свою юридичні відповідальність перед позивачем, як споживачем послуг, так як позивач, підписуючи договір страхування, погодилась з усіма умовами страхування свого автомобіля, на свій розсуд обрала умову експлуатації транспортного засобу- «приватний», виходячи саме з цієї умови сплатила страховий платіж, .

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду також не спростовують.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду м.Києва від 06 квітня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія ВУСО», третя особа: Публічне акціонерне товариство « Укргазбанк» про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною.

Керуючись ст.ст. 6, 626,627, 629, 979, 990 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 06 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія ВУСО», третя особа: Публічне акціонерне товариство « Укргазбанк» про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий : Судді: