Справа № 742/1193/16-ц Провадження № 22-ц/795/1315/2016 Суддя у I інстанції Білокур В. І.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя ОСОБА_1
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

12 липня 2016 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Шкарупи Ю.В.,

ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 23 березня 2001 року по червень 2015 року, визнання права власності на ? частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, смт. Ладан, вулиця Удайська, 4, транспортних засобів: VOLKSWAGEN TRАNSPORTER, 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та ЗАЗ 1102, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_2.

Посилалась на те, що з 30.01.1993 року по 23.03.2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 і хоча формально шлюб було розірвано, колишнє подружжя продовжувало проживати однією сім`єю без реєстрацією шлюбу.

Стверджувала, що період перебування у шлюбі, 28.12.2000 року сторонами у справі було придбано житловий будинок за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, смт. Ладан, вулиця Удайська, 4, а в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - транспортні засоби, у зв`язку з чим позивач просила визнати зазначене майно спільною сумісною власністю та її право на ? частку у праві власності на майно.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, смт. Ладан, вулиця Удайська, 4, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 801 грн. 15 коп. судовий збір, на користь ОСОБА_2 2 546 грн. 54 коп. - витрати за надання правової допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила частково скасувати рішення суду, задовольнивши її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги численні докази, що містяться у справі, на підтвердження проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 23.03.2001 року по червень 2015 року та в порушення вимог закону відмовив у задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на транспортні засоби.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та відмовити в наведеній частині вимог, посилаючись на те, що рішення суду не є законним через неповне з`ясування судом обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Крім того, відповідач наполягав на застосуванні до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності та вважав, що позивач не вправі ставити питання про визнання права власності на будинок поза межам строку позовної давності.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4 та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, виходячи з такого.

Ухваливши судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину вказаного майна, суд першої інстанції виходив з того, що зазначене нерухоме майно було придбано подружжям у період шлюбу без визначення часток у спільну сумісну власність незалежно від ступеню участі кожного із них у надбанні цього майна і незалежно від того, що правова реєстрація цієї садиби здійснена лише на одного із них відповідача ОСОБА_4 Такий висновок суду в повній мірі відповідає приписам ст. 9-11, 28, 29 КпШС України, з урахуванням того, що в період з 30.01.1993 року по 23.03.2001 року сторони перебували у шлюбі , а тому у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Що стосується іншого спірного майна, а саме, автомобілів: 1)марки ЗАЗ 1102, 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, 2)марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, придбаних на імя відповідача ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на частину транспортних засобів задоволенню не підлягають, оскільки їх придбання мало місце поза межами шлюбу, відповідно 06.06.2006 року та 17.08.2013 року (а.с. 5-6, 12-13, 50, 62-64).

Вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 23 березня 2001 року по червень 2015 року судом першої інстанції було залишено без задоволення виходячи з того, що згідно паспортних даних (а.с.2-зворот) позивач ОСОБА_2 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, а місцем реєстрації відповідача є вул.Удайська,4 у смт. Ладан (а.с.51-52), в той час, коли інших доказів, зокрема, пояснень свідків, довідки органу місцевого самоврядування на підтвердження місця та часу спільного проживання сторін однією сімєю за певною адресою суду не було надано. Крім зазначеного, судом першої інстанції було взято до уваги, що в судовому рішенні про розірвання шлюбу від 31 січня 2001 року було встановлено, що сімейні стосунки сторони припинили (а.с.49), а тому згідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі.... не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому судом першої інстанції було критично оцінено надані позивачем фотографії про спільний відпочинок сторін після розірвання шлюбу(а.с34-43,60-61), листування з родичами (а.с.44), переписку позивача в мережі інтернет з депутатом облради з питання облаштування дороги за місцем розташування спірного будинку (а.с.26-33), оскільки, ці дані не спростовують доводів сторони відповідача та не свідчать про те, що після розлучення у 2001 році колишнє подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 складали єдину сімю, спільно проживали та були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки.

З наведеними вище висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки вказаних висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин , що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пославшись на те, що позивачем не було надано інших доказів, окрім даних про реєстрацію, зокрема, пояснень свідків, довідки органу місцевого самоврядування на підтвердження місця та часу спільного проживання сторін однією сімєю за певною адресою, суд першої інстанції без належного обґрунтування не взяв до уваги докази, подані позивачем на підтвердження того, що після розірвання шлюбу у 2001 році, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 складали єдину сімю, займались спільно вихованням дочки.

На підтвердження вказаних обставин позивачем було долучено до матеріалів справи численні фотографії на підтвердження спільного проведення сторонами разом з дитиною дозвілля в зазначений період часу, листівки зі святковими привітаннями дочкою сторін родичів, з яких вбачається відчуття дитини про проживання батьків однією сімєю, переписку позивача в мережі інтернет з депутатом облради ОСОБА_6 з питання облаштування дороги за місцем розташування спірного будинку в смт. Ладан за квітень серпень 2014 року, за змістом якої позивач зверталась за допомогою, як мешканка вул. Удайської у смт. Ладан.

Допитані у справі свідки зі сторони позивача засвідчили, що як сторони у справі допомагали матері позивача обробляти земельну ділянку, так і мати ОСОБА_2 допомагала в обробці земельної ділянки, допитаний свідок дільничий інспектор Маслік С.В. пояснив, що ним за заявами сторін у справі було проведено перевірку у 2016 році, в ході якої було встановлено, що звернення мали місце з приводу намагання позивача забрати у спірному будинку особисті речі, предмети побуту, консервацію.

Наведені вище докази свідчать про те, що після розірвання шлюбу у 2001 році сторони продовжували проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу по червень 2015 року, однак судом, всупереч приписів ст. 212, 213 ЦПК України, зазначеним доказам було невірно надано критичну оцінку, без урахування правила ЦПК України про те, що жоден доказ не має для суду наперед встановлено значення, а належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів має оцінюватись у їх сукупності.

За таких обставин, виходячи з того, що можливість встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановлена Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2004 року і не має зворотної сили в часі, зазначена вимога позивача підлягає задоволенню в частині, за період з 01.01.2004 року по червень 2015 року.

Положеннями ч.1 ст. 74 Ск України передбачено, що майно, набуте чоловіком і жінкою за час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Зважаючи на те. що автомобілі: VOLKSWAGEN TRАNSPORTER, 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та ЗАЗ 1102, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_2, було придбано в указаний період часу, вони є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а тому, відповідно до ст. 70 СК України, ст. 356, 357 ЦК України вимоги позивача про визнання за нею права власності на половину вказаного майна підлягають задоволенню.

Відповідно, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на транспортні засоби VOLKSWAGEN TRАNSPORTER, 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та ЗАЗ 1102, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_2 підлягає скасуванню через порушення судом вищенаведених норм права з ухваленням нового рішення про часткове задоволення зазначених вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про необхідність застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності відносно вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи встановлено, що позивач по червень 2015 року фактично проживала у спірному будинку, а відтак, її право на це майно до червня 2015 року порушено не було.

За правилом ст. 29 КпШС України, для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності, який належить обраховувати з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 11 КпШС України). Оскільки право позивача є порушеним з червня 2015 року, позовну давність для звернення з указаною вимогою вона не пропустила.

В указані частині рішення суду законне, а тому підстав для його скасування в цій частині апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст. 9-11, 28, 29 КпШС України, ст. 70, 72, 74 СК України, ст. 88, 303, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання за права власності на транспортні засоби VOLKSWAGEN TRАNSPORTER, 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та ЗАЗ 1102, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_2, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в наведеній частині задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в період з 01 січня 2004 року по червень 2015 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину транспортних засобів VOLKSWAGEN TRАNSPORTER, 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та ЗАЗ 1102, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_2.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2016 року залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1 564 (одна тисяча п'ятсот шістдесят чотири) грн. 42 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: