Провадження №2/761/2409/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Романишеної І.П.

при секретарі: Дігтяр М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Служби безпеки України, в якому просив суд зобов'язати відповідача сплатити на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати, що складають 70 357 (сімдесят тисяч триста п'ятдесят сім) грн. 64 коп. та 3 % річних за 500 днів прострочення, що складає 4 966 (чотири тисячі дев'ятсот шістдесят шість) грн. 40 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Наказом Голови Служби безпеки України № 1857/ОС від 04.12.2006 року його було звільнено у відставку на підставі підпункту «в» пункту 65 та підпункту «б» пункту 67 «Положення про проходження військової служби за контрактом та кадровою військовою службою у Службі безпеки України» за станом здоров'я. Наказом Департаменту спеціальних телекомунікаційних систем та захисту інформації Служби безпеки України від 20.12.2006 року № 203/ОС позивач був виключений із списку особового складу і звільнений у відставку. 10 травня 2007 року позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 47 040 грн. 00 коп. Оскільки ОСОБА_1 не погодився з обчисленням та розміром призначеної одноразової допомоги, останній звернувся до суду. В результаті судового розгляду, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року позов ОСОБА_1 було задоволено, визнано дії Служби безпеки України по не нарахуванню одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю неправомірними, та зобов'язано Службу безпеки України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з його інвалідністю з урахуванням раніше виплаченої суми згідно грошового атестату, з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням, відповідно до ч. 2 ст. 9, ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так як станом на 10.11.2015 року рішення суду, яке набрало законної сили 17.06.2014 року повністю не виконане, за час тривалого невиконання судового рішення відбулося знецінення грошової одиниці, позивач звернувся до суду з позовом про сплату інфляційних витрат та 3% річних.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених у ньому, та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити повністю, підтримавши свої письмові заперечення проти позову, наголошуючи на тому, що одноразова грошова допомога у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, яка була виплачена позивачу не є боргом в розумінні ст. 625 ЦК України, вона регулюється спеціальним законодавством і на неї не може поширюватися дія цієї статті.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, Наказом Голови Служби безпеки України № 1857/ОС від 04.12.2006 року позивача ОСОБА_1 було звільнено у відсіву за здоров'ям на підставі підпункту «в» пункту 65 та підпункту «б» пункту 67 «Положення про проходження військової служби за контрактом та кадровою військовою службою у Службі безпеки України», та після встановлення 10.05.2007 року відповідачу ІІ групи інвалідності, виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 47 040 грн. 00 коп.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2013 року скасовано та постановлено нову, якою позов ОСОБА_1 задоволено, визнано дії Служби безпеки України по нарахуванню одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю неправомірними, та зобов'язано Службу безпеки України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з його інвалідністю з урахуванням раніше виплаченої суми згідно грошового атестату, з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням, відповідно до ч. 2 ст. 9, ст. 16 Закону України «Про соціальні і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносинах, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язання, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Аналіз ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена ст. 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин. Тобто положення зазначеної статті поширюється на порушення грошового зобов'язання.

Із матеріалів справи вбачається, що спір виник у зв'язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про зобов'язання Служби безпеки України нарахувати та виплатити на його користь одноразової грошової допомоги у зв'язку з його інвалідністю з урахуванням раніше виплаченої суми згідно грошового атестату.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні питання правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, враховуючи, що передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості iз заробiтної плати, відшкодування шкоди працiвниковi внаслiдок трудового калiцтва), сiмейних та iнших правовiдносин, якi регулюються спецiальним законодавством, а правовiдносини, якi виникають з приводу виконання судових рiшень, врегульованi Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивiльну-правову вiдповiдальнiсть за невиконання грошового зобов'язання, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 988, 992, 625 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218, 24-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Служби безпеки України про стягнення інфляційних витрат та 3% річних - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя І.П. Романишена