АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3475/16 Справа № 205/5751/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення суми вкладу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення суми вкладу.

У обґрунтування позовних вимог вказала, що 27 лютого 2015 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозит) №0215 «Найкращий у доларах США» на суму 5 000,00 доларів США, із відсотковою ставкою у розмірі 5,5% річних та відповідно із збільшенням відсоткової ставки за кожен пролонгований строк на 2,5%, строком до 29 березня 2015 року.

У зв'язку із закінченням строку дії вкладу позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення суми вкладу, але до теперішнього часу відповідачем не повернуто суми вкладу, у зв'язку з чим, посилаючись на викладені обставини, позивач просила суд стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 5 857,06 доларів США (п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят сім доларів США 06 центів), з яких: 5 000,00 доларів США - сума депозиту; 23,35 доларів США - сума несплачених відсотків; 53,71 доларів США - сума 3% річних; 780,00 доларів США - сума індексу інфляції за три місяці.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року позов задоволено.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір №007-03529-270215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (в доларах США), відповідно до умов якого позивачка розмістила в банку строковий вклад на строк по 29.03.2015 року, в сумі 5 000,00 доларів США, з процентною ставкою 5,5% річних (а.с.10).

Довідкою ПАТ «Дельта Банк» від 17.07.2015 року підтверджено наявність рахунків ОСОБА_1 в установі банку (а.с.11).

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст.. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У відповідності до ст.. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Позивач у червні 2015 року зверталась до ПАТ «Дельта Банк» - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із письмовою вимогою про повернення їй гарантованої суми відшкодування за вкладом (а.с.12).

Суд першої інстанції встановив, що на звернення позивача до відповідача щодо повернення всієї суми вкладу останній жодних дій не проводив, грошові кошти не повернув, що свідчить про те, що відповідач свої зобов'язання по договору банківського вкладу №007-03529-270215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (в доларах США) від 27.02.2015 року не виконав, на вимогу позивача суму вкладу не повернув.

Крім того, суд першої інстанції також виходив з наступного. На підставі постанови Національного банку України №150 від 02 березня 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03 березня 2015 року в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію (а.с.13).

Крім того, згідно ст..26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Оскільки, згідно до вимог ст..ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. А зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимог статті 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) і у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

А згідно до вимог статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, законними, в повному обсязі доведеними з його боку, а тому підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь позивачки грошові кошти в сумі 5 857,06 доларів США (п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят сім доларів США 06 центів), з яких: 5 000,00 доларів США - сума депозиту; 23,35 доларів США - сума несплачених відсотків; 53,71 доларів США - сума 3% річних; 780,00 доларів США - сума індексу інфляції за три місяці. Вирішив, у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України, питання щодо судових витрат по справі.

У справі, про перегляд якої подано апеляційну скаргу, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що ПАТ "Дельт Банк" порушило зобов'язання за договорами банківського вкладу, а тому кошти за депозитними договорами, укладеними між банком та позивачами, і відсотки за ними підлягають стягненню з банку на користь позивачів.

Колегія суддів вважає, що під час ухвалення рішення судом першої інстанції невірно застосовано вимоги Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, 3 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних Фонд запровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ "Дельта Банк" з ринку.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Тобто, після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Частиною 8 статті 91 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора вимоги по зобов'язанням банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Таким чином, під час дії та закінчення строку депозиту, а також заявлення позовних вимог та ухвалення заочного рішення суду від 08.09.2015 року в ПАТ "Дельта Банк" діяла тимчасова адміністрація.

Дана інформація була опублікована на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, була загальновідомою та в силу ч.2 ст. 61 ЦПК України такою, що не потребує доказуванню.

Отже, починаючи з 03.03.2015 року Банк здійснював свою діяльність на підставі Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків. Тобто для правовідносин, що виникають під час здійснення тимчасової адміністрації у Банку, пріоритетними є норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За таких обставин, з урахуванням положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивач, як вкладник, міг вимагати задоволення своїх вимог щодо повернення грошових коштів з банківських рахунків виключно в межах процедури ліквідації банку.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України по справі №6-2001цс15 від 20.01.2016 року.

Крім того, посилання суду першої інстанції на положення Закону України "Про банки і банківську діяльність" безпідставні, оскільки у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції на підставі п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ "Дельта Банк" про стягнення суми вкладу по депозитному договору та відсоткам.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не може прийняти, оскільки, вони не існували на час ухвалення оскаржуваного заочного рішення та не були предметом розгляду суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення суми вкладу - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез