Справа № 481/358/16-ц
Провадж.№ 2/481/261/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

12.07.2016 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої по справі судді - Уманської О.В.,

за участю секретаря - Кузьміної Н.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить виселити останнього з належного їй будинку, що знаходиться по Миколаївська область м.Новий Буг вул..Гребеннікова, буд.№ 69 та зняти відповідача з реєстрації із вищезазначеному будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Гребеннікова, № 69 у м. Новий Буг Миколаївської області з 26 грудня 2014 року. В даному будинку проживає та зареєстрований відповідач ОСОБА_4, який мешкає однією сім'єю зі своєю жінкою без реєстрації шлюбу та їхньою малолітньою дитиною. Раніше, з 1999 року до 2010 р , у цьому будинку, який позивач придбала за власні кошти для своєї доньки та її дітей проживали її донька - ОСОБА_5 та відповідач однією сім'єю без реєстрації шлюбу з трьома дітьми, відповідач для від'їзду на заробітки у Росію дуже просив дочку зареєструвати його у її будинку. Разом із дітьми у 2010 році дочка позивачки пішла з будинку залишивши усе набуте під час спільного проживання з відповідачем внаслідок того, що відповідач ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями, після чого вчиняв п'яні дебоші та сварки, після повернення з заробітків з м. Москва , куди він їздив кожні півроку, у будинку з'являлися інші жінки та друзі, які разом пиячили, не зважаючи на малолітню дитину. Кожен рік відповідач обіцяв моїй дочці сплатити кошти за будинок, але так і не виплатив. У 2012 році відповідач заплатив дочці аліменти на дітей призначені за рішенням суду у сумі вісім тисяч гривень за кілька років, але потім передумав та сказав, що сплатив кошти за будинок і попросив її написати розписку. Після того жодного разу ніяких виплат - ні аліментів, ні за будинок не робив посилався на те, що немає грошей. Про виїзд з будинку не хотів навіть чути.

У 2014 році ОСОБА_5 подарувала позивачу будинок. У березні 2016 року позивач ОСОБА_1 прийшла вирішити питання щодо будинку, алe відповідач не пустив до будинку. Звернулася за допомогою про виселення до поліції, але отримала Висновок про припинення розгляду заяви і рекомендації звернутися до суду. На прохання переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляє, а тому позивач змушена подати до суду заяву про виселення відповідача, який порушує її право. Відповідач заважає вільно користуватись належним ОСОБА_1 на праві приватної власності будинком та в добровільному порядку виселятись не збирається. Звертаюсь до суду, сподівається усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення із житлового приміщення відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала заявлені позивачкою вимоги в повному обсязі та просила задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засідання проти задоволення позову заперечував. Підтвердив, що дійсно з 1999 року він проживав у даному будинку із донькою позивачки ОСОБА_5 та малолітніми дітьми. Але після того, як стосунки між ними припинились ОСОБА_5 залишила їх сімю та переїхала проживати за іншою адресою. Відповідач заперечував проти задоволення позову, оскільки йому більше немає куди йти проживати, а у нього є інша родина та малолітня дитина. Крім того пояснив, що ініціювати виселення позивачка почала з того часу, як він в даному будинку провів ремонт та привів його у належний стан.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача допитавши свідка ОСОБА_5, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України, вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно вимог ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Ч.1 ст. 405 ЦК України, передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із вимогами ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Із ст. 156 ЖК України, слідує, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України.

Відповідно до вимог ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Як зазначено в ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 р., реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Відповідно до п.20 ст.4 «Положення про Державну міграційну службу України», затвердженого Указом Президента України №405/2011 від 06 квітня 2011 року, ДМС України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки.

Таким чином, законодавством встановлений порядок реєстрації місця проживання осіб, відповідно до якого на Державну міграційну службу України покладені здійснення зняття з реєстрації місця проживання.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть,виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі,закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Так, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності , позивачка ОСОБА_1 є власницею будинку № 69 по вул..Гребєннікова в м. НовомуБузі Миколаївської області.( а.с.09).

Згідно відповіді Новобузького РС УДМС України в Миколаївській області, та довідки Новобузької міської ради Миколаївської області за вих. № 2540 від 31.03.2016 року, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в житловому будинку № 69 по вул. Гребеннікова в м. Новому Бузі Миколаївської області. ( а.с.16).

Відповідно до довідки Новобузької міської ради Миколаївської області за вих. № 2539 від 31.03.2016 року, відповідач ОСОБА_3 не входить до складу сімї відповідача ОСОБА_1 ( а.с. 17)

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що вона з 1999 року проживала разом із відповідачем по справі однією сімєю, без реєстрації шлюбу. Від цих стосунків у них народилось двоє дітей, але через постійні сварки вона залишила відповідача та переїхала проживати за іншою адресою. На даний час жодних стосунків вони не підтримують.

Оскільки суд задовольняє позов в частині виселення відповідача з житлового будинку, то з урахуванням вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , зазначене рішення є підставою для зняття останнього з реєстрації, а тому позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із будинку № 69 по вул. Гребуннікова в м.Новому Бузі Миколаївської області, без надання йому іншого жилого приміщення.

В задоволенні позову про зняття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку - відмовити.

На рішення суду може бути позивачем подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області.

Суддя: