АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарях: Литвиненко Р.С., Горак Ю.М.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Науково - дослідний інститут електромеханічних приладів» про стягнення заборгованості за заробітною платою та компенсації середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4 910,49 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильну оцінку доказів, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Справа № 759/2679/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11651/2016
Головуючий у суді першої інстанції: В.В. Борденюк
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
В обґрунтування зазначила, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги надану відповідачем довідку відповідно до якої заборгованість по заробітній платі та невикористану відпустку за період з 01.11.2015 року по 15.02.2016 року становила 7104,85 грн. і була повністю виплачена 25.03.2016 року. Помилковим на її думку є визначений судом період погашення заборгованості -з 03.03.2016 року по 25.03.2016 року, 27 робочих днів, що у сумі становить 4920, 49 грн. Зазначила, що суд не прийняв до уваги подані нею докази щодо наявності у відповідача перед нею заборгованості з 16.02.2015 року. Вважає неправомірним з боку відповідача зменшення суми заборгованості та те, що їй нової довідки направлено не було у порушення вимог закону. Незаконним вважає і проведення відповідачем корегування індексації заробітної плати за весь 2015 рік.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, взявши до уваги довідку відповідача про заробітну плату, яка була надана для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням і стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4 910,49 грн., в іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.12.2014 року наказом №1/13к ОСОБА_1 було прийнято на роботу в ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» на посаду економіста з планування.

15.02.2016 року наказом № 8/5к ПАТ «НДІ ЕМП» ОСОБА_1 була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається, ОСОБА_1 на момент подачі позову до суду 19 лютого 2016 року не була виплачена нарахована заробітна плата за період роботи з 01 листопада 2015 року по 15 лютого 2016 року, до якої входить невиплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку та лікарняні.

Згідно довідки № 308 від 13.07.2016 року, виданої ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» заборгованість по заробітній платі, куди входить і компенсація за невикористану відпустку у зв'язку із звільненням, а також лікарняні була виплачена ОСОБА_1 у період з 03.03.2016 року по 25.03.2016 року у розмірі 7104,85 грн. з переплатою в 397,89 грн.

Як вбачається, відповідачем надано суду наказ ПАТ «НДІ ЕМП» 42/1 від 17 лютого 2016 року згідно якого у відповідності до службової записки від 17 лютого 2016 року з метою виправлення помилок, виявлених при нарахуванні заробітної плати працівникам ПАТ «НДІ ЕМП№» довідка від 15 лютого 2016 року № 1-14 вважалась анульованою.

Даний наказ не оспорений, не скасований він є чинним, тому суд першої інстанції вірно застосовував його при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку працівникові ОСОБА_1 при звільненні.

Колегія суддів погоджується з правильністю розрахунку середньоденної заробітної плати проведеного судом першої інстанції, він відповідає положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Доводи апеляційної скарги щодо невірно зазначеного періоду та днів затримки за які підлягає стягненню середня зарплата спростовуються зібраними по справі доказами.

Що стосується визначення періоду затримки розрахунку при звільненні, то судом обґрунтовано взято до уваги те, що згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування, в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави до висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що нарахована підприємством заробітна плата була виплачена ОСОБА_1 у повному обсязі 25.03.2016 року. Таким чином, період затримки проведення остаточного розрахунку становив 27 робочих днів, починаючи з 16.02.2016 року по 25.03.2016 року. Середньоденна заробітна плата позивача становила 181,87 грн., а відтак сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно становить 4910,49 грн., що вірно було визначено судом. Колегія суддів вважає опискою зазначення в рішенні суду періоду затримки «з 03.03.2016 року», оскільки позивач була звільнена з роботи 15.02.2016 року і затримка розрахунку виникла вже 16.02.2016 року. Зазначена описка не спростовує правильність висновків суду по суті спору, оскільки судом вірно визначений період затримки - 27 днів та розмір середньоденної заробітної плати - 181,87 грн.

Сума 2561, 26 грн., про яку зазначає ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не є нарахованою їй до виплати, за даними бухгалтерського обліку ПАТ «НДІ ЕМП» заборгованість перед працівником відсутня.

Крім того, у судовому засіданні апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_7 (головний бухгалтер яка працювала у ПАТ «НДІ ЕМП») та ОСОБА_8А.(фінансовий директор Товариства), яка працює у ПАТ «НДІ ЕМП».

Із показань свідка ОСОБА_8 вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 була скоригована на зайво нараховану індексацію та компенсацію за невикористану відпустку. Основними нормативно-правовими документами, що регулюють порядок проведення індексації заробітної плати є Постанова КМУ від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», у якій пунктом 4 зазначено, що у разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається із розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу. Згідно обліку робочого часу ОСОБА_1 працювала у 2015 році та у січні-лютому 2016 року неповні місяці, тому індексація була перерахована згідно відпрацьованого часу. Крім того, свідок показала, що при нарахування індексації не буловраховано те, що у вересні 2015 року ОСОБА_1С було підвищено оклад, а згідно Постанови КМУ від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів вселення» у разі підвищення окладів місяць підвищення окладу вважається базовим і за цей місяць індексація не нараховується. Крім того, при нарахуванні компенсації за невикористану відпустку було завищено суму середньоденної заробітної плати, що також привело до завищення сум компенсації за невикористану відпустку.

Згідно показань свідка ОСОБА_7 при виготовленні ОСОБА_1 довідки про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхування використовувалась програма, відповідної до якої проводився розрахунок належних до виплати сум, вносити якісь корективи було неможливо.

Показання свідка ОСОБА_8 колегія суддів бере до уваги при перегляді оскаржуваного рішення, оскільки свідок ОСОБА_7 не спростувала помилковість визначеного програмою розміру індексації заробітної плати позивачки, а навпаки показала, що програма не враховує неповний робочій день та підвищений оклад ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку, частково задовольнивши позов.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, твердження ОСОБА_1 про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вона посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: