Справа № 573/1868/16-ц
Номер провадження 2/573/720/16
РІШЕННЯ

іменем України

02 листопада 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Кліщ О.В.

при секретарі: Ольховик А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області, відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шкуратівської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що 09 липня 2001 року померла її рідний брат ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка, розміром 3,71 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в АПТЗТ «Шкуратівське». Право на земельну частку (пай) належало померлому на підставі сертифікату серії СМ № 0111122, виданого 12 листопада 1996 року на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 09 жовтня 1996 року, зареєстрованого за № 122. За життя спадкодавець заповіт не складав. Являючись спадкоємницею, вона не може реалізувати своє право на спадщину у звязку з тим, що оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) втрачений. Рішенням Білопільського районного суду від 22 червня 2016 року позивачці визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після брата ОСОБА_2, який помер 09 липня 2001 року. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, розміром 3,71 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування після брата ОСОБА_2, який помер 09 липня 2001 року.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_3 не зявились, надавши до суду письмові заяви про те, що підтримують заявлений позов, просять розглянути справу у їх відсутність.

Представник відповідача Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради.

Представники третіх осіб Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Зокрема, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Статтею 530 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2, який помер 09 липня 2001 року, визначалось, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР, що діяв на час виникнення спадкових правовідносин, для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що батьками позивачки ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище) ОСОБА_4, були ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-БП № 358442 (а. с. 7).

Згідно свідоцтва про одруження серії І-БП № 064219 ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_8, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_7 (а. с. 7).

З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, виданого 21 квітня 2016 року вбачається, що батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, записано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 8).Наведене вище свідчить про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є рідними братом та сестрою.

У відповідності до свідоцтва про смерть серії І-БП № 260854 ОСОБА_2 помер 09 липня 2001 року (а. с. 9).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Шкуратівської сільської ради від 10 травня 2016 року за № 304 вбачається, що ОСОБА_2 по день смерті 09 липня 2001 року був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2. Заповіт від імені померлого виконкомом сільської ради не посвідчувався (а. с. 12).

У відповідності до висновку про вартість земельної ділянки станом на 07 вересня 2016 року оціночна вартість земельної ділянки становить 130 847 грн. (а. с. 13).

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 22 червня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після брата ОСОБА_2, який помер 09 липня 2001 року (а. с. 10-11).

З листа відділу Держгеокадастру вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай), зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 122 ( а.с.29).

Згідно довідки виконкому Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області № 304 від 10.05. 2016 року вбачається, що дійсно громадянин ОСОБА_2 на день смерті 09.07.2001 року був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3. Заповіт від імені померлого ОСОБА_2 не посвідчувався виконкомом Шкуратівської сільської ради ( а.с.31).

У відповідності до інформаційної довідки Білопільської районної державної нотаріальної контори від 30 вересня 2016 року після ОСОБА_2, який помер 09 липня 2001 року держнотконторою заведена спадкова справа № 238/2016 за заявою ОСОБА_1 (а. с. 25-26).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай), що видавався на імя ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,71 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за законом.

Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений.

На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 525, 527, 548, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), ст. ст. 316, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1261, 1268 ЦК України, «Прикінцевими та перехідними положеннями» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, ст. 81 Земельного Кодексу, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 ОСОБА_4 до Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області, відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після брата ОСОБА_2, який помер 09 липня 2001 року, право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 3,71 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, що належала померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0111122, виданого 12 листопада 1996 року за реєстраційним номером 122.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :