Справа 574/798/16-ц
Провадження 2/574/267/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2016 року Буринський районний суд Сумської області

в складі : головуючого судді Міщенко В. М.

при секретарі Ключник О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Буринь справу за позовом ОСОБА_1 до Слобідська сільська рада про визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Слобідської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що являючись спадкоємцем за законом отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у приватного нотаріуса він не може так як спадкодавець правовстановлюючі документи на майно за життя не отримував

Викладені вище обставини фактично унеможливлюють прийняття спадщини.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, позов визнає, просить його задовольнити та просить слухати справу без їх участі.

Суд, дослідивши обставини справи, вислухавши сторони, приходить до висновку, що позов доведено і він підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 12 квітня 2015 року в е. Слобода Буринеького району Сумської області померла - ОСОБА_2.

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, із житлового будинку «А-1» та веранди «а», а також господарських будівель та споруд: Б - сарай, В - сарай, Г-навіс, Д - сарай, Пг - погріб, Е - навіс, N - огорожа, що розташовані по вул. 1 Травня, буд. 88 в с. Слобода Буринеького району Сумської області.

Спадкоємцем н майна першої черги за законом став її чоловік ОСОБА_3, тобто позивач.

В установлений законом шестимісячний строк він прийняв спадщину шляхом спільного проживання разом з нею.

Свою земельну ділянку вона заповіла ОСОБА_4В,, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно заповіту від 20.08.2014 року.

Після спливу вказаного строку позивач звернувся до нотаріуса з питанням видачі мені свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, але нотаріус відмовила мені у його видачі, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на дане спадкове майно.

Крім того, відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстицію України № 296/5 від 22.02.201-2 року видача свідоцтва про право ма епадідмну на манно, яке державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюїочих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

При таких обставинах моє право підлягає захисту судом, шляхом визнання права власності на спадкове майно.

Із ст. 1218 ЦК України випливає, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя і народженими живими відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 сг, 1268 ЦК України - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві, з часу відкриття сяіадщини,

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК У країни - праву власності вибувається на підставах, ідо не забережні законом, зокрема із нравочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На час здійснення будівництва питання набуття права власності регулювались ОСОБА_5» Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - ОСОБА_5 від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, ОСОБА_5 Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-11 і прийнятою відповідно до ОСОБА_5 від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування ОСОБА_5 Президії Верховної Ради СРСР від 26 серння 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 ОСОБА_5 від 26 серння 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали тшаво купити або збудаши для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Поеишшш від 2.6 серпня І 948 рожу шзшмж, ш» земельні ділянки для будївяїщтва тдшшідушішііх жилих будинків відводяться за рахунок 'земель міст, селищ, держзелфоиду і земель держдісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за ОСОБА_5 від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права -власності на жилий будинок був сам -факт збудовано його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Після завершення будівництва було здійснено ві дповідний запис в погосподарську

книгу.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку певній особі є запис в по господарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обовязковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття йото- до експлуатації.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1035 «Про затвердження тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт», який розповсюджується на будівлі, споруджені у період з 05 серпня 1992 року до 01 січня 2008 року без дозволу на виконання будівельних робіт, визначено, що приватні будівлі приймає в експлуатацію інспекція державного архітектурно- будівельного контролю за місцем їх розташування, яка видає забудовникам сертифікат відповідності таких будівель державним будівельним нормам, стандартам та правилам.

Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) - підставою для державної реєстрації пряв, що посвідчують виникнення5 перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, акти прийому нерухомого майна до експлуатації.

Механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів врегульовано Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 р. N 923. (далі - Порядок).

Згідно п. 2 вказаного Порядку - прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами

Сертифікат відповідності - документ, що засвіДчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Відповідно до п. 17 Порядку - датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата видачі зареєстрованого інспекцією сертифіката відповідності.

Згідно п. 20 Порядку - сертифікат відповідності є підставою для укладення договорів про постачання на прийняті в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти необхідних для їх функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії тощо, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на зазначений об'єкт.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

17.07.1997 року Верховною Радою України прийнято Закон України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, а 09.02.2006 року - Закон України «Про ратифікацію Протоколів №12 та №14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», якими поширено на Україні юрисдикцію Європейського суду з прав людини.

Виходячи з приписів ст.9 Конституції України, дана Конвенція є частиною національного законодавства України, а тому може використовуватися при вирішенні спірних правовідносин в цивільній юрисдикції.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами права.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Слобідська сільська рада не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_6

Виходячи із вищевикладеного, керуючись ст. 213-215 ЦПК України, ст. 25, 331, 392, 1233-1235 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем с, Насташка Рокитянського району Київської області, право власності на житловий будинок «А-1» з верандою «а», а також господарські будівлі та споруди; Б - сарай, В - сарай, Г- навіс, Д - сарай, Пг - погріб, Е - навіс, N - огорожа, ще розташовані по вул. 1 Травня, буд. 88 в с. Слобода Буринського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після померлої 12 квітня 2015 року в с. Слобода Буринського району Сумської області - ОСОБА_7,

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Сумської області через Буринський райсуд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: