АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2346/15-ц 22-ц/774/574/К/16
Справа № 212/2346/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/574/К/16 інстанції - Пустовіт О.Г.
Категорія № 34(4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ляховської І.Є.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

із секретарем - Чубіною А.В.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та його представника Голуба Сергія Олександровича, представника відповідача Стрілка Олександра Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (надалі по тексту - ПрАТ «УПСК», Страхова компанія, Страховик), в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 125185,53 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., а також судові витрати у справі в розмірі 4350,00 грн. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 26 листопада 2014 року з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного йому автомобіля марки «Skoda Octavia А5», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а йому спричинено матеріальну шкоду в сумі 228185,53 грн. Оскільки договором добровільного страхування наземного транспортного засобу (Автокаско) № АЗ-007/001/14 031 4203 від 24 листопада 2014 року належний йому автомобіль марки «Skoda Octavia А5», реєстраційний номер НОМЕР_1, застраховано у ПрАТ «УПСК», позивач звернувся до Страхової компанії з вимогою щодо виплати йому страхового відшкодування в сумі 125185,53 грн., яке вирахувано із суми спричиненого збитку в розмірі 228185,53 грн. за мінусом франшизи в розмірі 23000 грн. та залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу в сумі 80000 грн. Однак листом ПрАТ «УПСК» за вихідним номером 1025/18 від 16 березня 2015 року йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку із порушенням ним ПДР України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: на його користь з ПрАТ «УПСК» стягнуто матеріальну шкоду у сумі 125185,53 грн., моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. та судові витрати в сумі 4350,00грн., а також на користь держави судовий збір у розмірі 487,20грн. за вимогу майнового характеру та 1218,00грн. за вимогу щодо стягнення моральної шкоди, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «УПСК» ставить питання про скасування рішення суду та відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом невірно застосовано до спірних правовідносин норми ст. 1166, 1167 ЦК України та ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відносини між апелянтом та позивачем склалися на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу (Автокаско). На думку апелянта, судом не враховано, що згідно з п.п. 6.3.18 п. 6.3 розділу 6 «Виключення із страхових випадків і обмеження страхування» Правил страхування до страхових випадків не відносяться такі події, як порушення страхувальником обов'язків водія, визначених ПДР, що передбачено договором, укладеним між сторонами, і стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того, вважає, що судом стягнуто страхове відшкодування у розмірі, який також суперечить положенням договору страхування, згідно з якими страхова сума складає 230000,00 грн. а також те, що у разі конструктивної загибелі транспортного засобу виключно страховик обирає порядок виплати та порядок визначення залишкової вартості транспортного засобу шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків або шляхом експертної оцінки. Також судом залишено поза увагою, що умовами договору страхування не передбачено відшкодування моральної шкоди. Вважає, що судом невірно стягнуто з відповідача витрати за надання правової допомоги, оскільки особу, яка надавала таку допомогу, не залучено до участі у справі ухвалою суду, що свідчить про відсутність доказів її участі у справі.

У наданих суду запереченнях на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача Голуб С.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 24 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «УПСК» укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу (Автокаско) № АЗ-007/001/14 031 4203.

Згідно з п. 5 цього договору його предметом є майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Skoda Octavia А5», реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно з обраною програмою страхування «VIPстрахування + економія» (а.с. 8-12).

Пунктом 25.3.3 договору встановлено, що виплата страхового відшкодування за договором здійснюється навіть якщо пошкодження або втрата транспортного засобу відбулася внаслідок порушення встановлених ПДР визначених у пунктах 22.2.12, 25.1.3 договору (проїзд на забороняючий сигнал світлофору, виїзд на смугу зустрічного руху, перевищення встановлених обмежень швидкості руху більше ніж на 20 кілометрів на годину, порушення правил проїзду залізничних переїздів або мостів).

Згідно з п. 9 договору страховими ризиками є, в тому числі, пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до п. 11 договору страхова сума складає 230000грн, франшиза - 10 відсотків від страхової суми, зазначеної в п. 11.

26 листопада 2014 року приблизно о 13 год. 30 хв. на об'їзній дорозі поблизу вулиці Електрозаводська у м. Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна подія за участю належного ОСОБА_2 автомобіля марки «Skoda Octavia А5», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з висновком експертного авто-товарознавчого дослідження №218/14 від 09 грудня 2014 року сума матеріальної шкоди, спричиненої власнику пошкодженого автомобіля «Skoda Octavia А5 1.8 TSi Ambition», реєстраційний номер НОМЕР_1, без урахування коефіцієнту фізичного зношення складових (деталей), складає 228185,53 грн. (а.с. 65-72,73-84).

Листом за вихідним номером 1025/18 від 16 березня 2015 року ПрАТ «УПСК» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 20.3.1, 20.3.2, 23.1.7, 23.1.14 Договору страхування та п. 6.3.18 Правил страхування із посиланням на те, що позивачем були порушені правила дорожнього руху, а саме: обов'язки водія, передбачені п. 2.3 б ПДР України (а.с. 31).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 зазначав, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є безпідставною, тому просив стягнути на його користь матеріальну шкоду у розмірі 125185,53 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., а також судові витрати у справі в розмірі 4350,00 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2, у зв'язку з чим стягнув зі Страхової компанії на користь позивача матеріальну шкоду у сумі 125185,53 грн. та моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., а також судові витрати в розмірі 4350,00 грн.

Колегія суддів не може погодитись з таким рішенням суду з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримані, через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим.

Такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, надав їм неправильну юридичну оцінку та безпідставно застосував до виниклих правовідносин норми Цивільного кодексу (ст.. 1166, 1167), які регулюють деліктні (не договірні) правовідносини, та норми права, які регулюють правовідносини із обов'язкового страхування (п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування», ст.. 29 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), не звернувши уваги на те, що сторонами укладено договір добровільного страхування транспортного засобу, тому такі правовідносини регулюються спеціальними нормами права - главою 67 ЦК України, Законом України «Про страхування» у відповідній його частині.

Стягуючи з відповідача на користь позивача кошти в сумі 125185,53 грн., суд першої інстанції визначив ці кошти як збитки (матеріальну шкоду), при цьому залишив поза увагою, що предметом спору є право позивача на отримання страхового відшкодування, а не збитків.

Частково відшкодовуючи позивачу моральну шкоду, яку ОСОБА_2 пов'язував із незаконними діями відповідача щодо відмови йому у виплаті страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив із положень ст.. 1167 Цивільного кодексу України, при цьому залишив поза увагою, що зазначена стаття регулює деліктні (не договірні) правовідносини, у той час між сторонами укладено Договір добровільного страхування, умовами якого не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями страховика.

Не передбачена така можливість і Законами України «Про страхування», «Про захист прав споживачів» або іншими законами, що регулюють даний вид правовідносин.

Зазначене свідчить про неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення колегією суддів нового рішення.

Проте підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача та відмови в задоволенні позову ОСОБА_2, на думку колегії суддів, відсутні з огляду на наступне.

Статтею 979 ЦК України та ст. 16 ЗУ "Про страхування" передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про страхування» правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо.

Відповідно до ст.. 25 цього Закону здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Підстави, за яких страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, визначені ч. 1 ст. 991 ЦК України та ст.. 26 Закону «Про страхування», зокрема у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону «Про страхування» умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству України.

Як убачається із матеріалів справи, умовами укладеного сторонами договору добровільного страхування наземного транспортного засобу (Автокаско) передбачені випадки, які не визнаються страховими.

Так, розділом 23 укладеного сторонами Договору страхування передбачено, що підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, зокрема, є: невиконання чи неналежне виконання страхувальником або експлуатантом обов'язків, покладених на них цим Договором (пункт 23.1.7); інші випадки, передбачені Договором, Правилами страхування або діючим законодавством України (пункт 23.1.14).

Відмовляючи позивачеві у виплаті страхового відшкодування, відповідач послався саме на ці пункти Договору.

Іншими випадками, передбаченими п. 23.1.14 Договору, відповідач вважав п.п. 20.3.1, 20.3.2, 23.1.7, 23.1.14 Договору страхування та п. 6.3.18 Правил страхування, які, на думку страховика, не дотримані позивачем.

Так, згідно з п. 20.3.1 Договору страхувальник зобов'язаний ознайомитись та ознайомити, роз'яснити експлуатантам умови цього Договору, Програм і Правил страхування, порядок дій у разі настання події, що має ознаки страхового випадку.

Відповідно до п. 20.3.2 Договору страхувальник зобов'язаний дотримуватися та забезпечити дотримання експлуатантами умов та вимог цього Договору, Програм і Правил страхування, Правил дорожнього руху, відповідних правил експлуатації застрахованого транспортного засобу, правил охорони праці, збереження застрахованого транспортного засобу та законодавства України.

Згідно з п.п. 6.3.18 п. 6.3 розділу 6 «Виключення із страхових випадків і обмеження страхування» Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), до страхових випадків не відносяться такі події, як порушення страхувальником обов'язків водія, визначених ПДР.

Вирішуючи питання щодо наявності права позивача на отримання страхового відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної події, яка сталася 26 листопада 2014 року, колегія суддів виходить із умов укладеного сторонами договору добровільного страхування наземного транспортного засобу (Автокаско) № АЗ-007/001/14 031 4203, Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених Акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» 31 березня 2009 року, а також обставин самої дорожньо-транспортної події.

Як убачається із постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 грудня 2014 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у скоєні 26 листопада 2014 року дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України, у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. за те, що він, не обравши безпечну швидкість, не впорався з керуванням та виїхав на полосу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем марки ISUZU NQR71p, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, внаслідок чого автомобілі зазнали механічні пошкодження (а.с. 13).

Оскільки дорожньо-транспортна подія сталась внаслідок виїзду позивача ОСОБА_2, який керував застрахованим автомобілем «Skoda Octavia А5», реєстраційний номер НОМЕР_1, на полосу зустрічного руху, і таке порушення передбачено умовами укладеного сторонами договору добровільного страхування в якості підстави для здійснення виплати страхового відшкодування, колегія суддів вважає, що відповідач безпідставно відмовив страхувальнику у виплаті такого відшкодування.

Посилання відповідача на порушення ОСОБА_2 інших Правил дорожнього руху, зокрема п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення АБ2 №152158, складеному стосовно ОСОБА_2 (а.с. 55), не може бути взятим до уваги колегією суддів.

Так, згідно з п. 2.3(б) Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

На думку колегії суддів, зазначені обов'язки водія є загальними, і їх недотримання може призвести до настання дорожньо-транспортної події, конкретні умови якої узгоджуються сторонами за договором добровільного страхування в якості страхового випадку.

Конкретні умови даної дорожньо-транспортної події свідчать про те, що позивач ОСОБА_2, не дотримавшись загальних обов'язків водія, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення транспортних засобів, а саме таке порушення Правил дорожнього руху визначено сторонами в п. 25.3.3., 22.2.12, 25.1.3 Договору добровільного страхування як подія, що є підставою для виплати страхувальнику страхового відшкодування.

У зв'язку з цим колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Що стосується розміру страхового відшкодування, на яке позивач має право, то колегія суддів також виходить із умов укладеного сторонами Договору.

Відповідно до п. 19.10 Договору добровільного страхування повна конструктивна загибель це рівень пошкоджень транспортного засобу та/або додаткового обладнання внаслідок настання страхового випадку, коли витрати на відновлювальний ремонт: становлять не менше 70 відсотків відповідної страхової суми застрахованого транспортного засобу або перевищують різницю між страховою сумою та вартістю залишків транспортного засобу.

Оскільки висновком експертного авто-товарознавчого дослідження №218/14 від 09 грудня 2014 року визначено, що ринкова вартість автомобіля складає 234692,20грн., вартість відновлювального ремонту - 228185,53 грн., а страхова сума становить 230000,00грн., то відповідач правильно визначив випадок як повну конструктивну загибель застрахованого транспортного засобу.

Згідно з п. 19.6 узгодженого сторонами Договору добровільного страхування залишкова вартість це сума вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися.

Залишкова вартість транспортного засобу визначається страховиком шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо залишків (зокрема, але не виключно он-лайн аукціон з продажу автомобілів ТОВ «Україно-Польське підприємство «Автоонлайн-Україна») або шляхом експертної оцінки.

Із наданого відповідачем Звіту товарознавчого дослідження № 4236-зал від 25 квітня 2016 року, складеного сертифікованим суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 за результатами он-лайн аукціону, ринкова вартість залишків пошкодженого транспортного засобу складає 148000грн., що підтверджено наданими колегії суддів зобов'язуючими пропозиціями, отриманими за даними он-лайн аукціону з продажу автомобілів ТОВ «Україно-Польське підприємство «Автоонлайн-Україна».

Відповідно до п.11, 12, 14 Договору добровільного страхування франшиза (безумовна при конструктивній загибелі) складає 10% від страхової суми і становить 23000,00грн.

Таким чином, позивач має право на отримання від відповідача страхового відшкодування у розмірі 59000,00грн. (230000грн. (страхова сума) - 23000,00грн. (франшиза) - 148000,00грн. (залишкова вартість) = 59000,00грн.).

Доводи позивача щодо необхідності врахування залишкової вартості автомобіля у розмірі 77379,78,00грн., як визначено висновком експертного авто-товарознавчого дослідження №22115 від 13 жовтня 2015 року (а.с. 141- 168), не можуть бути взятими до уваги, оскільки умовами узгодженого сторонами Договору добровільного страхування передбачено, що порядок визначення залишкової вартості транспортного засобу обирає виключно страховик, і такий порядок відповідачем дотримано.

Як зазначалось вище, позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі, тому не підлягають задоволенню.

Згідно із ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 5 ст.. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

До судових витрат, як зазначено в п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, належать і витрати на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача зазначених витрат через незалучення судом, шляхом постановлення ухвали, до участі у справі особи, яка надавала позивачу правову допомогу, та відсутність доказів про участь такої особи у справі, є безпідставними.

Як убачається із матеріалів справи, представник позивача - адвокат Голуб С.О. надавав правову допомогу ОСОБА_2 на підставі договору про надання юридичних послуг від 14 березня 2015 року (а.с. 33-35), на участь у справі витратив більше 11 годин, зокрема: дві години - на вивчення матеріалів справи та нормативних актів, дві години - на надання консультації з питань чинного законодавства, дві години - на складання адвокатського запиту, направлення запиту до відповідача, витребування відповіді на адвокатський запит, вивчення відповіді, надання правової оцінки, 2,3 години - на складання позовної заяви, про що свідчить акт виконаних робіт (а.с. 36), а також складав та подавав до суду заяви, клопотання (а.с. 119, 126, 134, 139, 176) і приймав безпосередню участь у розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій загалом протягом близько трьох годин. Мінімальний розмір заробітної плати з 01 січня 2016 року визначений у сумі 1378 грн., тому вартість правової допомоги складає 6063,20грн., виходячи з розрахунку: 1378 х40% х 11 год = 6063,20грн.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справа, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справа - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 сплатив адвокату Голубу С.О. за правову допомогу 4000грн. (а.с. 35), і цей розмір не перевищує встановлений законом граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача зазначені витрати, а також витрати в сумі 350,00грн. за проведення авто-товарознавчого дослідження №218/14 від 09 грудня 2014 року, які також відносяться до судових витрат (а.с. 28).

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухвалити у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, стягнувши на його користь з відповідача страхове відшкодування у розмірі 59000,00коп. та судові витрати в сумі 4350грн., а також на користь держави - судовий збір у сумі 487,20грн., не сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 59000 (п'ятдесят дев'ять тисяч) гривень 00 копійок та судові витрати в сумі 4350 (чотири тисячі триста п'ятдесят) гривень 00 копійок, а також на користь держави судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

В.П.Зубакова