Справа № 223/658/15-ц
Провадження № 2/223/12/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Жамбровського С.І., за участю: секретаря судового засідання Соколової Л.М., позивача ОСОБА_1, відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя, та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася у Вугледарський міський суд Донецької області з позовною заявою про визнання договору недійсним, та розподіл майна подружжя до відповідача-1 ОСОБА_2 та відповідача-2 ОСОБА_3

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем-1 з 17.05.1997 року. На теперішній час відносини між позивачем та відповідачем-1 погіршилися і вони не підтримують сімейні стосунки. Позивачу стало відомо, що відповідач-1 відчужує спільне майно, а також стягнуто з відповідача-1 на користь відповідача-2 борг якого раніше не існувало. За час шлюбу позивачем та відповідачем-1 було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 54607 гривень, яку зареєстрували на відповідача-1 ОСОБА_2 Крім квартири, було придбано автомобіль SKODA OCTAVIA A5 ELEGANCE, державний номер НОМЕР_1, який також був зареєстрований на відповідача-1 ОСОБА_2 16.12.2009 року. Після фактичного припинення шлюбних відносин автомобілем користувався відповідач-1, і 09.09.2015 року позивачу стало відомо, що автомобіль відчужено. Крім того, позивачу стало відомо, що відповідач-2 звернулася до суду з заявою про стягнення боргу у розмірі 40000 доларів США з відповідача-1, які вона, нібито, йому давала в борг в 2008 році, про що позивач не знала, хоча в 2008 році шлюбні відносини не були припинені. Позивач вважає, що оскільки вона не давала ніякої згоди на відчуження майна, суд повинен визнати договір продажу автомобіля недійсним, та просить розподілити спільне майно, залишивши їй квартиру, а відповідачу-1 автомобіль.

Представник позивача, під час судового засідання, подала заяву про уточнення позовних вимог в яких просила визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль НОМЕР_2 обєктом права спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідач-1; визнати недійсним договір відчуження автомобіля SKODA OKTAVIA A5 ELEGANCE, як укладений без згоди подружжя, та зобовязати відповідач-1 та відповідача-2 повернути все до стану, який існував до укладення договору; визнати за позивачем право власності на: квартиру АДРЕСА_1, спальний гарнітур «Чанті» вартістю 3397 гривень, диван кутовий «Венеція» вартістю 2754 гривень, пральну машину «Канді» вартістю 327 гривень, диван «Фьюжен» вартістю 3286 гривень, кухонний куток «Фараон» вартістю 1143 гривень, шкаф стінку «Польська» вартістю 6530 гривень, кухонні меблі вартістю 5820 гривень; визнати за відповідачем-1 право власності на автомобіль НОМЕР_2, шкаф купе «Меранті» вартістю 16000 гривень, телевізор «Самсунг» вартістю 6000 гривень, диван «Фьюжен» вартістю 3286 гривень.

Позивач в судовому засіданні підтвердила змінені позовні вимоги та пояснила, що під час шлюбу з відповідачем-1 в період з 1997 по 2008 рік жили в орендованому житлі: спочатку в селі ОСОБА_6, а потім в місті Вугледар, вулиця 13 Десантників, будинок 51. Після цього жили в квартирі АДРЕСА_2, яка належить батькам відповідача-1. Весь цей час подружжя існувало на її заробіток, а заробіток відповідача-1, який робив не офіційно ремонти, вони збирали для придбання майна подружжя. Спочатку придбали ВАЗ 2107 державний номер НОМЕР_3 який продали та додали кошти на квартиру АДРЕСА_3. Після цього ще мали ВАЗ 21103 державний номер НОМЕР_4, і лише після продажі якого та повної виплати боргу за квартиру, придбали автомобіль НОМЕР_2. Підтвердила, що батьки відповідача-1, працюючи в Італії, висилали кошти, але не на майно, а на свята як подарунок.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача з підстав, що вказані квартира та машина не є майном, придбаним за кошти подружжя, і фактично це майно належить батькам ОСОБА_2, так як вони працювали в Італії і не мали можливості приїхати і придбати це майно, а висилали йому кошти, щоб він придбав і доглядав майно до їхнього повернення. Самі ж відповідач-1 та позивач не мали в той час доходу для купівлі квартири та машини, оскільки відповідач-1 в період з 08.08.2006 року не працював, а позивач працювала на короткочасних роботах та мала мізерні заробітки. Подав зустрічну позовну заяву, в якій просив поділити майно, придбане позивачем та відповідачем-1 в шлюбі, визнавши за позивачем право власності на: стінку «Польску» вартістю 4800 гривень, диван вартістю 6000 гривень; а відповідачу-1 виділити: спальний гарнітур вартістю 8000 гривень, шкаф купе «Меранті» вартістю 16000, диван кутовий вартістю 5500 гривень, телевізор «Самсунг» вартістю 6000 гривень, пральна машинка «Канді» вартістю 5600 гривень, кухонний куток вартістю 2400, кухонний гарнітур (встроєний) вартістю 39000 гривень.

Відповідач-1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог по первісній позовній заяві. Суду пояснив, що в 1997 року, після одруження, мешкали в селі ОСОБА_6, після цього переїхали до міста Вугледар, де знімали квартиру в будинку 51 по вулиці 13 Десантників. В 1999 році отримав травму на виробництві, та був переведений на поверхню шахти. Оскільки зарплата не влаштовувала, він звільнився та пішов працювати, не офіційно, на різні підробітки, де зарплати вистачало лише на їжу та одяг, а дружина доглядала за дитиною та не працювала. Батьки вислали кошти, та він придбав за 1100 доларів США автомобіль ВАЗ 2107. Батьки дозволили мешкати їм в квартирі АДРЕСА_2. На його День народження, коли йому виповнилося 30 років, батьки подарували автомобіль ВАЗ 2103 який був в не робочому стані, та вислали кошти на його ремонт, на ньому він проїздив 2 роки, після чого продав по довіреності ВАЗ 2103 за 1400 доларів США та ВАЗ 2107 за 1100 доларів США. Після чого, за допомогою батьків, він придбав ВАЗ 2199 за 4500 доларів США і через деякий час, продавши його, придбав ВАЗ 21010 за 6500 доларів США. В 2008 році вирішили придбати квартиру АДРЕСА_1 вартістю 35000 доларів США. Домовилися з продавцем платити частинами, і в грудні 2007 року батьки вислали 11000 Євро після сплати яких вони заїхали у житло. Після цього батьки ще висилали кошти і на весні 2008 року 11000 Євро, спочатку літа 2008 року 8000 Євро та в серпні 2008 року 8000 Євро, які йшли на оплату квартири та меблів, які придбалися. Окрім цього, для погашення боргу довелося продати ВАЗ 21010. Після повного погашення боргу та облаштування квартири залишився без транспорту. Батьки, маючи бажання, повернутися вирішили придбати авто для себе, але дозволили використовувати його, і вислали кошти, за які була придбана SKODA OCTAVIA A5 ELEGANCE за 16400 доларів США. В 2008 році був придбаний спальний гарнітур, купували спальний гарнітур в місті Донецьку в магазині «Імперія меблів». Також придбали диван кутовий влітку 2008 року в місті Донецьк, телевізор в магазині «Фокстрот» на початку 2008 року. Пральна машинка була придбана мамою за її кошти в грудні. Стінка «Польська» стояла в квартирі, та попередній господар продав її. Диван купили за 6000 гривень, приблизно, в 2009 році. За кошти подружжя були придбані: компютер, приблизно, в 2005 році, який знаходиться в нього, ноутбук вартістю 6000 гривень, приблизно, в 2012 році, компютерний стіл, пластикові вікна та лоджія, вартістю, приблизно в 6000 тисяч, а також зробили ремонт в спальні вартістю 12000 гривень, придбали холодильник вартістю більше 3500 після 2010 року, водонагрівальний бак в 2014 році. У власності також є земельна ділянка 25 соток в совхозі Єленівському в селі Степному.

Відповідач-2 не погодилася з позовними вимогами позивача. Суду пояснила, що в серпні 2000 року поїхали з чоловіком на заробітки до Італії, повернулися в листопаді 2011 році. Автомобіль ВАЗ 2103 був куплений її чоловіком - вітчимом сина. Сину він був потрібен для роботи, і вони дозволили йому користуватися. Гроші висилали постійно: на життя, на купівлю авто та житла через організацію для переказів - Автолюкс. В 2009 році син не зміг оформити технічний паспорт на двох господарів, як робили завжди, і син оформив автомобіль SKODA лише на себе. В 2007 році, з грудня, почали висилати кошти на квартиру, останню суму дали в серпні 2008 року, під розписку сину. Після повернення з Італії просила сина повернути кошти, бо не вистачає на життя. Коли він сказав позивачці про необхідність повертати борг, в них виникли проблеми в спільному житті, і вона вирішила поділити майно. Відповідач-2 дала в борг загальною кількістю 40000 доларів США з грудня 2007 по серпень 2008 року, а в 2009 році надіслала кошти на автомобіль. Розписку про надання коштів в борг син написав в квітні 2008 року та надіслав до Італії.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що знає ОСОБА_1, бо вона працювала деякий час, з 2007 року по 2015 рік, продавцем. Працювала вона не кожен день та отримувала по 30 гривень за день, а через деякий час по 50 гривень. В 2007 році свідок розмовляла зі своєю подругою про квартиру АДРЕСА_1, і цю розмову почула ОСОБА_1 і її зацікавила ця квартира. На реакцію ОСОБА_1 свідок здивувалася, оскільки квартира коштувала на той час не малі кошти, але ОСОБА_1 пояснила, що їй може допомогти придбати її свекруха, яка працює в Італії. Саме цю квартиру вони і придбали. В 2010 році її чоловік пішов на пенсію, і ОСОБА_1 продовжувала на нього працювати, але зареєструвалася як приватний підприємець і платила податки.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що знає ОСОБА_1, бо разом зі своїм сином продавав їм квартиру. Платили за квартиру частками. Коли були останні платежі, його син мешкав в Києві, і ОСОБА_1 розраховувалися з ним. Загалом платіж був розбитий на 4-5 частин. Гроші йому передавав ОСОБА_2 Перша виплата була, приблизно, під Новий рік в 2007 році в розмірі 10000 Євро, гроші передав ОСОБА_2 та його батьки сину свідка, після цього вони заселились. Всі наступні платежі були зроблені ОСОБА_2 Коли відбулася остання виплата не памятає. Платіж був розбитий на декілька разів, оскільки у покупців одразу не було усієї суми, а кошти висилали батьки ОСОБА_2, це відомо свідку зі слів ОСОБА_2, бо вони раніше працювали разом. Квартира була продана за 35000 доларів США. Окрім квартири, були продані деякі меблі, за які окремо були сплачені кошти.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що зі своєю матірю ОСОБА_1 в добрих стосунках, бо мешкають разом, з батьком ОСОБА_2 вже не спілкувалася декілька місяців. Переїхали вони до спірної квартири в 2008 році зимою, в лютому. До цього мешкали по вулиці Молодіжній в квартирі бабусі та дідуся. Після звільнення з шахти батько робив з другом ремонти і стан життя покращився. Від бабусі з Італії періодично надходили посилки з харчами та речами, на свята присилали кошти в розмірі, приблизно, 100 Євро. Бюджет батьки завжди вели окремий, заробітна плата мами йшла на їжу, а батька точно не відомо. Машину купили батьки вже після квартири. Бабуся ОСОБА_3 одного разу при ній вимагала кошти в батька та матері, бо, на її думку, все, що в них є, придбане за її кошти.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знає, оскільки вони куми. З 2006 року по 2010 рік робив ремонти з ОСОБА_2, в основному, в місті Донецьку. На той час роботи було багато і зайняті були майже постійно. До цього працював на шахті та отримував приблизно 3000 гривень в місяць, коли почав займатися ремонтами, заробіток збільшився, іноді навіть досягав 600 доларів США в місяць. На що ОСОБА_2 витрачав кошти, йому не відомо. На зимовий період роботи припинялися, оскільки попит на ремонти спадав. Весною 2009 року їздив з ОСОБА_2 купувати машину SKODA за долари США, по дорозі ще заїжджали та міняли євро на долари США. За яку суму купував машину, не знає, але зі слів ОСОБА_2, знає, що гроші йому висилала мати. Він, навіть, з ним їздив до Дніпропетровська, ранньою весною 2008 року, їх забирати, бо їх передавали через водія автобусу. Звідки брали кошти та скільки на придбану квартиру, не знає.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що є вітчимом ОСОБА_2 Коли перебував в Італії, приблизно в 2001 році, відправив генеральну довіреність на свій ВАЗ 21103 ОСОБА_2 Після продажу ОСОБА_2 автомобіля, гроші отримані, вважає, що пішли на придбання наступної машини ВАЗ 2199. Окрім цього знає, що в нього була ВАЗ 21010. В Італії перебував з 2000 року по 2011 рік разом з дружиною. За працю отримували плату спочатку в лірах, а потім в євро. В місяць отримував, приблизно, 1700 євро, а в жінки який був заробіток, він не знає. Спочатку висилали синові невеликі суми через Western Union, а потім пересилали через водія, який возив гроші через кордон і вже в Україні пересилав кінцевим отримувачам. Спочатку відсилали невеликі кошти, але кожен місяць, пізніше відсилали великі суми на квартиру та машину в 2008 році. Сама велика сума, яку пересилали - 11000 євро. За згодою з дружиною, вирішили взяти за ці гроші, а саме 40000 доларів США, які вислали за період 2007-2008 роки, розписку з сина. Раніше син працював на шахті, а після займався підробітками та отримував пенсію вітчима в розмірі 3200 гривень і оплачував з неї комунальні послуги. Після повернення з Італії ще не наполягали на поверненні боргу, бо розуміли, що грошей в них немає. Коли невістка зрозуміла, що вони більше не поїдуть до Італії, в них загострились відносини. ОСОБА_2 є пасинком свідка, окрім цього, ОСОБА_10 має ще сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в Російській Федерації і якому він не допомагає після закінчення сплати аліментів. Перебуваючи в Україні у відпустці свідкові не сподобалось, що в нього немає машини і він не може нікуди поїхати. Повернувшись в Італію, накопичив достатню суму, дав ОСОБА_2 доручення на купівлю машини та вислав кошти. Точну суму не памятає, але це було більше 5000 доларів США, за які син купив автомобіль SKODA.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що 17 травня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб у виконкомі Степненської сільської ради Марїнського району Донецької області, про що було зроблений актовий запис № 8. Від шлюбних відносин 30 грудня 1997 року в них народилася донька ОСОБА_8 (а.с. 8-9).

Відповідно до відповіді Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Вугледар Марїнського та Волноваського районів Управління ДАІ ГУ МВС України в Донецькій області № 9/1364 від 08.09.2015 року, отриманої на запит представника позивача за первісним позовом, на імя ОСОБА_2 було зареєстровано ВАЗ 2107, державний номер 00926ЕА, з 28.04.2001 року по 21.03.2008 року знята з обліку для реалізації; ВАЗ 21103, державний номер НОМЕР_5, з 28.08.2007 року по 23.08.2008 року знята з обліку для реалізації; SKODA OCTAVIA A5 ELEGANCE, державний номер НОМЕР_6, з 16.12.2009 року по 08.07.2015 року перереєстрація на нового власника за довідкой-рахунок (вартість вказана у довідці-рахунок складає 200000 грн.). Згідно відповіді №9/1382 від 12.09.2015 року автомобіль SKODA OCTAVIA A5 ELEGANCE, державний номер НОМЕР_6, 08.07.2015 року перереєстровано з ОСОБА_2 на ОСОБА_3.

(а.с. 13, 15, 54, 60 - 61)

Як вказано в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 43292808, у договорі-купівлі продажу, у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно, у технічному паспорті, квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу. Відомості про інші речові права відсутні (а.с. 16, 86-89).

Згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_2 не був офіційно працевлаштований з 08.08.2006 року по 15.09.2010 року (а.с. 39-41).

ОСОБА_1 працювала з 15.08.1997 року по 01.09.2001 року, з 11.12.2001 року по 06.09.2002 року отримувала виплату по безробіттю, що підтверджується її трудовою книжкою. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 15.02.2010 року по 02.03.2015 року займалася роздрібною торгівлею з лотків і на ринках іншими товарами, а згідно з довідкою Вугледарського міського центру зайнятості з 06.04.2015 року перебуває на обліку як безробітна (а.с. 131-136).

24.11.2011 року ОСОБА_2 було придбано шкаф-купе «Меранті», за який було сплачено 16050 гривень, і сторони погодилися з цією ціною (а.с. 55-59).

Відповідно до відповіді Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Вугледар, Марїнського та Волноваського районів Управління ДАІ ГУ МВС України в Донецькій області № 9/1964 від 10.10.2015 року та довідки-рахунку серії ААЕ №210648 вартість автомобіля SKODA OCTAVIA A5 ELEGANCE становить 200000 гривень (а.с. 60-61).

Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, станом на 31 жовтня 2015 року, вартість її складає 408652 гривні. Сторони погодилися з вартістю зазначеній в оцінці (а.с.79-85).

ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_3 40000 доларів США, що підтверджується розпискою від 10.04.2008 року та рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 03 серпня 2015 року, згідно з яким суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 цей борг (а.с. 66-67, 138).

Згідно зі звітом про незалежну оцінку рухомого майна станом на 25 січня 2016 року ринкова вартість: спального гарнітуру «Чанті» - 3397 гривень, дивану кутового «Венеція» - 2754 гривні, пральної машинки Candy 327 гривень, дивану Fusion 3286 гривень, кухонного кутка «Фараон» - 1143 гривні, шкафу-стінки «Польської» - 6530 гривень, загальна сума переліченого майна становить 17437 гривень. З такими висновками сторони погодились (а.с. 178-208).

Відповідно до пакета документів, наданих відповідачем-2 ОСОБА_3, вона і її чоловік з 19.08.2005 року по 07.11.2011 року перебували на території Італії і заробляли гроші, значну частину яких пересилали сину (а.с. 42-51).

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши всі наявні в справі докази, їх допустимість та належність, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково з наступних підстав:

Згідно ізст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 71 СК України визначено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За ч. ч. 4 та 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 4, 6 ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В судовому засіданні доведено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_2 мав транспортний засіб, який не належав йому, а був власністю його вітчима, після продажу якого, на отримані кошти та додаткові кошти сім'ї, купувалися нові транспортні засоби, володільцем яких він фактично повністю не був. Діюче на той час законодавство, не передбачало можливості реєстрації транспортного засобу на двох осіб. Хоча позивач могла претендувати на ? тієї частини автомобіля, яка збільшувалася за рахунок коштів сім'ї, навіть коли вона не працювала, але в судовому засіданні не довела тієї вартості і розміру своєї частини. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсності договору купівлі-продажу автомобіля SKODA OCTAVIA A5 ELEGANCE та включення його до майна подружжя, яке підлягає розподілу. Відносно квартири АДРЕСА_3 та рухомого майна, яке знаходиться в ній, суд прийшов до висновку, що це є спільною власністю подружжя та підлягає розподілу. Суд враховує той факт, що кошти на придбання квартири та частини меблів були взяті в борг ОСОБА_2 у своєї матері ОСОБА_3, але згідно із законодавством ці кошти також стали спільною власністю подружжя, так як витрачені на потреби сім'ї, а тому майно, придбане за ці кошти, підлягає розподілу.

На підставі викладеного, ст. ст. 60, 61, 65, 69, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 203, 215, 368 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 60, 208 209, 212 215, 217 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя задовольнити частково.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_6 обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в рівних долях, по одній другій частині кожному, як спільно нажите майно під час шлюбу.

Визнати майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_6, а саме: спальний гарнітур «Чанті», вартістю 3397 гривень, диван кутовий «Венеція», вартістю 2754 гривень, телевізор «Самсунг», вартістю 6000 гривень, пральну машину «Канді», вартістю 327 гривень, диван «Фьюжен», вартістю 3286 гривень, кухонний куток «Фараон, вартістю 1143 гривень, шафу-стінку «Польська», вартістю 6530 гривень, кухонні меблі, вартістю 5820 гривень, шафу-купе «Меранті», вартістю 16000 гривень, на загальну суму 45257 гривень, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на нерухомі вбудовані кухонні меблі, вартістю 5820 гривень.

Виділити ОСОБА_1 з майна спільної сумісної власності: спальний гарнітур «Чанті», вартістю 3397 гривень, диван кутовий «Венеція», вартістю 2754 гривень, пральну машину «Канді», вартістю 327 гривень, кухонний куток «Фараон», вартістю 1143 гривень, шафу-стінку «Польська», вартістю 6530 гривень, диван «Фьюжен», вартістю 3286 на загальну суму 17437 гривень, визнавши особисте право власності на це майно.

Виділити ОСОБА_2 з майна спільної сумісної власності: шафу-купе «Меранті», вартістю 16000 гривень, телевізор «Самсунг», вартістю 6000 гривень, на загальну суму 22000 гривень, визнавши право особистої власності на це майно.

Стягнути з ОСОБА_2 компенсацію ОСОБА_1 за виділення більшої частки із спільної сумісної власності в сумі 4563 (чотири тисячі пятсот шістдесят три) гривні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційної інстанції через Вугледарський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Вугледарського

міського суду

Донецької області ОСОБА_11