Справа № 154/725/16-ц Провадження № 22-ц/773/1124/16 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Категорія: 55 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк К.І. ,

суддів - Федонюк С.Ю., Подолюка В.А.,

за участі секретаря: Губарик К.А.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданниі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинського підприємства теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" про стягнення недорахованої заробітної плати, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 червня 2016 року ,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 08 червня 2016 року в позові ОСОБА_1 до підприємства теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго» про стягнення заробітної плати відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення і ухвалити нове рішення про задоволення його вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, і ці обставини підтверджуються матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював на посаді головного інженера підприємства теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго".

Відповідно до наказу від 18.03.2015 року №52 на підприємстві з 20.05.2015 року до 01.10.2015 року встановлено неповний (чотирьохденний) тиждень для усіх працівників підприємства (крім операторів котелень, операторів ЦТП, операторів диспетчерської служби) з наступними графіками роботи:

робочі дні - з понеділка по четвер з 8.00 год. по 17.15 год., вихідні дні пятниця, субота, неділя.

Встановлення неповного робочого тижня на підприємстві в наказі обґрунтовано скрутним фінансовим становищем в країні в цілому, рядом фінансових та організаційних несприятливих факторів, що впливають на діяльність підприємства, зокрема зміною специфіки надходження коштів за надані послуги в міжопалювальний період та розподілом їх згідно Постанови КМУ №217 від 18.06.2014 року, враховуючи заходи щодо оптимізації штатної чисельності працівників в міжопалювальний період, з метою запобігання банкрутству, масовому звільненню працівників та оптимізації виробничо-господарської діяльності підприємства в умовах макроекономічної та соціальної нестабільності.

З наказом ознайомлені працівники підприємства, про що свідчать їх підписи в наказі.

Крім того, відповідно до заяв працівників підприємства теплових мереж, вони погодились на встановлення чотирьохденного робочого тижня з 20.05.2015 року по 30.09.2015 року з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу.( а.с. 72-160).

Таку згоду надав і позивач ОСОБА_1 відповідно до його заяви (а.с.129).

Частиною 3 ст. 32 Кодексу Законів про працю України передбачено, що у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше як за два місяці.

Відповідно ст. 56 цього Кодексу за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках проводиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Отже, відповідно до вказаних норм закону у звязку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці, втому числі і режиму роботи. Також за згодою між працівником і власником може встановлюватися і неповний робочий час.

У звязку зі згодою позивача ОСОБА_1 на встановлення неповного робочого тижня з 20.05.2015 по 30.09.2015 року та проведенню оплати пропорційно відпрацьованому часу, тому його вимоги щодо виплати заробітної плати у вказаний період як за повний робочий час є безпідставними.

Доводи позивача про те, що він з травня по вересень 2015 року відпрацював повний робочий час не підтверджені належними доказами.

Висновки суду першої інстанції про виплату підприємством заробітної плати позивачу за відпрацьований ним робочий час, підтверджуються табелями обліку робочого часу, показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відмітка в журналі диспетчера, який не є документом, що обліковує робочий час, про те, що ОСОБА_1 зявлявся на роботу у неробочі дні не підтверджує обставин перебування позивача на роботі протягом дня та виконання покладених на нього обовязків головного інженера у ці дні, а тому не може бути підставою для проведення нарахування заробітної плати.

Передбачені законом підстави для перерахування заробітної плати позивачу відповідно до вимог , заявлених у позові, відсутні, а тому рішення суду щодо позовних вимог в частині вирішення позову є законним та обґрунтованим.

Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі помилково стягнув з позивача ОСОБА_1 судовий збір в користь держави в сумі 551 грн.20 коп.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, а тому судовий збір не підлягає стягненню з осіб, які звільнені від його сплати у разі відмови цій особі в позові.

У звязку з неправильним застосуванням закону рішення суду в частині стягнення судового збору слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 314-315, ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 червня 2016 року у даній справі в частині стягнення судового збору в дохід держави скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді