печерський районний суд міста києва
Справа № 757/166/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

08 лютого 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Новака Р.В.,

при секретарі - Кирилюк Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду із вимогами до ПАТ «Дельта Банк» і просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 128097,65 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору банківського вкладу та вимог чинного законодавства не виконує взятих на себе зобов'язань, чим порушує права позивача та завдає збитків.

В ході розгляду справи, позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь 135882,01 грн., з яких 128097,65 грн. депозитні кошти та 7784,36 грн. відсотки, 1532,44 грн. - 3% річних та 559340,28 грн. - пені. Крім того, позивач просила зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу 21 % річних за прострочений строк до дня фактичного повернення грошових коштів.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, проти заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, подав заперечення на позов.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників позивача, відповідача та третьої особи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 10.09.2014 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ Дельта Банк», було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнях НОМЕР_2.

Відповідно до п. 1.2, 1.3., 1.4 Договору, сума вкладу становить 128097,65 грн. на строк до 10.10.2014 з процентною ставкою 21,00 % річних.

11.12.2014 позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою про повернення грошових коштів та нараховані на них відсотки за вищезазначеним договором.

Листом від 11.12.2014 у задоволенні зазначеної заяви було відмовлено та повідомлено, що кошти перенесені на поточний рахунок та позивач може отримати кошти в касі банку, однак кошти в касах не були видані. Після цього, позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою щодо повернення грошових коштів, однак позивачу було відмовлено у задоволенні вимоги.

Разом з тим, згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником зобов'язання не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

У відповідності зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Отже, обмежуючи право власності позивача не у випадках і в порядку, встановлених Законом, а посилаючись на положення підзаконного нормативно-правового акту, відповідач безпідставно порушує конституційні основоположні права позивача.

У справі Zolotas проти Греції (N0 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує також положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

У ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Вказане право позивача порушено відповідачем, та підлягає захисту.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом:

Відповідно до Статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно ст. 1070 Цивільного кодексу України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки банк суму заборгованості за вкладами вчасно не виплатив, то закінчення терміну дії договорів не свідчить про припинення зобов'язання і не звільняє банк від сплати відсотків за весь час перебування грошових коштів у відповідача.

У ст. 1061 ЦК передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

За ч. 5 ст. 1061 ЦК проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

У ч. 3 ст. 1058 ЦК вказано, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Після спливу дії договору банківського вкладу (депозиту), кошти позивача залишилися у користуванні банку, однак сторони не уклали договору щодо умов, за яких банк користується вказаними коштами, тому відповідно до ч. 2 ст. 1070 ЦК, якщо відповідні умови не встановлені договором, проценти виплачуються у розмірі, що звичайно сплачується банком.

Необхідно зазначити, що згідно пп. 1.1, 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою НБУ №516 від 03.12.2003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 за № 1256/8577, вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові ВСУ № 6-140 цс/13 від 25.12.2013 зазначено, що відповідно до змісту ст.ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Вимоги позивача про стягнення пені згідно ч 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» задоволенню не підлягають, оскільки законодавством встановлена інша відповідальність банка за прострочення виконання зобов'язань за договором.

Оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачем порушено порядок виплати грошових коштів, тому позовні вимоги в частині стягнення депозитних коштів - 128097,65 грн., відсотки по вкладу 7784,36 грн., що разом становить 135882,01 грн., та 3% річних - 1532,44 грн., підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що правова позиція відповідача не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду та повністю спростовується матеріалами справи. Крім того, слід зазначити, що обов'язок відповідача повернути грошові кошти позивача виник до того, як постановою правління НБУ від 02.03.2015 ПАТ «Дельта банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийняте рішення про запровадження тимчасової адміністрації.

Оскільки, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 533, 536, 625, 1066, 1074 Цивільного кодексу України, ст.ст. 8, 10, 60, 88, 208, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта банк» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму боргу в розмірі стягнення депозитних коштів - 128097(сто двадцять вісім тисяч дев'яносто сім) грн. 65 коп.., відсотки по вкладу 7784 (сім тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн. 36 коп., та 3% річних - 1532 (одна тисяча п'ятсот тридцять дві) грн. 44 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта банк» () в дохід Держави України (УДКСУ у Печерському районі м. Києва ) витрати з оплати судового збору в розмірі 1374 (одна тисяча триста сімдесят чотири) грн. 15 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р.В. Новак