АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2529/16 Головуючий 1-ї ін-ї. - Золотарьова Л.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Бездітко В.М., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, на рішення Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи - Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, прокуратура Київського району міста Харкова про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 13.07.1990 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. 11.11.2003 року шлюб між ними було розірвано, однак вони продовжували фактично проживати однією сім'єю. Від сумісного проживання у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. У свідоцтві про народження батьком дитини записаний відповідач. З квітня 2014 року, вона виховує сина сама, без підтримки і опіки батька, оскільки батько покинув родину і наразі зовсім не спілкується з дитиною, що негативно впливає на її емоційний та психічний стан.

Свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками, свідчить, що відповідач не має наміру виховувати свою дитину, хоча має для цього всі можливості.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

Прокурор проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Представник Управління служб у справах дітей до суду не з`явився, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Постановлено позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, в особі свого представника ОСОБА_5, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити. При цьому посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що цікавиться життям сина, відвідує навчальні заклади, а позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, її новий чоловік погрожує фізичною розправою. Вважає, що прийняте судом рішення порушує права дитини. Подання позову про позбавлення батьківських прав свідчить про намір ОСОБА_6 вивезти сина за кордон без його згоди.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, позбавляючи ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує своїх обов'язків по його вихованню.

Проте погодитись з такими висновками судова колегія не може.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Частина 8 статті 7 Сімейного Кодексу України встановлює, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України).

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано , про що в книзі розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №577 від 11.11.2003 року ( а.с.7).

Дитина - ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, батьками його вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ( а.с. 8 ).

Вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Для встановлення зазначених обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та обов'язково здійснювати необхідні дії для з'ясування позиції відповідача.

Згідно висновку Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради є доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_7 ( а.с. 33 - 34 ).

Проте, доказів встановлення вказаних обставин, зокрема, щодо ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків, які б підтверджувалися належними та допустимими доказами, матеріали справи не містять.

Посилання в позовній заяві та висновку служби на те, що факт ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини встановлений на підставі інформації, наданої з дитячої поліклініки №23, УВК «Авторська школа Бойко», картинг-клубу «Піонер» судовою колегією не приймаються.

Всі вище перелічені довідки містять інформацію про те, що вихованням дитини займається мати - ОСОБА_6, інформація щодо батька дитини - ОСОБА_4 відсутня.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 пояснив, що він дійсно з 2015 року не бачив сина та не спілкувався з ним, оскільки проти цього заперечує позивачка. На телефонні дзвінки відповідає особистий водій або охоронець дитини, які не дають можливості говорити з його сином. Він бажає приймати участь у вихованні дитини, але в разі позбавлення його батьківських прав, його колишня дружина зможе вивезти ОСОБА_7 за межі України і тоді зв'язок з сином може взагалі перерватися.

Позивачка ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що дитиною опікується тільки вона, повністю утримує сина, про стягнення з відповідача аліментів вона до суду не зверталася. Суперечки між нею та колишнім чоловіком виникли через бізнесові інтереси. В разі загострення політичної ситуації в країні вона має намір виїхати разом з дітьми до Італії.

Допитані в судовому засіданні апеляційного суду свідки - старша донька позивачки та відповідача, рідний брат та невістка відповідача, працівниці позивачки інформації щодо протиправної поведінки ОСОБА_4 у відношенні свого сина, чи інших даних стосовно предмета спору не надали.

Таким чином вважати, що є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його сина не можна.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4; 313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи - Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, прокуратура Київського району міста Харкова про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді