Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/983/16-ц Головуючий у 1-й інст. Грек М. М.
Категорія 47 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Борисюка Р.М.

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства ім. Мічуріна, Зорянської сільської ради Ружинського району Житомирської області про визнання права на земельну частку (пай) за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 про визнання за ним права на земельну частку (пай) в розмірі земельної частки (паю) по реформованому колективному сільськогосподарському підприємству ім. Мічуріна с.Зоряне Ружинського району Житомирської області (далі КСП ім. Мічуріна) задоволено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області (далі - прокурор), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Підставами звернення з апеляційною скаргою зазначив порушення інтересів держави в особі Ружинської районної державної адміністрації та суспільних інтересів у сфері земельних відносин, зокрема фактичне позбавлення бюджету наповнення коштами від оренди невитребуваних земельних паїв, загрози позбавлення законних власників земельних часток (паїв) права на їх отримання у встановлений законодавством спосіб тощо. В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказав, що суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 був членом КСП ім. Мічуріна, оскільки записи в трудовій книжці без підтвердження їх рішенням загальних зборів колгоспу, не можуть вважатися достатніми доказами щодо факту перебування останнього в членах колгоспу. Також зазначив, що судом, в порушення ст. 10 ЦПК України, не витребувано та не досліджено список членів КСП ім. Мічуріна, які мають право на земельну частку (пай), доданий до Державного акту на право колективної власності на землю, та не з'ясовано чи включено позивача до вказаного списку, не витребувано документи по розпаюванню земель КСП та інформацію про наявність резервних часток (паїв), місце їх розташування тощо. Крім того вказав, що судом не надано оцінку тій обставині, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Заслухавши пояснення прокурора, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно зі ст.22 Земельного кодексу України (1990 року) право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України (1990 року) право власності посвідчується державним актом. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству із зазначенням розміру земель, що перебувають у колективній власності громадян, до державного акта додається список цих громадян.

За змістом ст.7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року земля є обєктом права колективної власності підприємства, майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам, субєктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частці майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Пунктом 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відтак, право громадян як співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі в установленому порядку державного акта на право колективної власності на землю з обовязковим додатком списком громадян, які є членами сільськогосподарського підприємства.

Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває право на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві й була його членом.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до архівної довідки від 27.03.2015 року за № 150 на засіданні правління колгоспу ім. Мічуріна с. Зоряне, Ружинського району Житомирської області 17.09.1993 (протокол№7) ОСОБА_1 зарахований в члени колгоспу з 20.07.1993 (а.с. 11). Як вбачається із запису у трудовій книжці, 20.07.1993 позивач прийнятий в члени колгоспу ім. Мічуріна на посаду тракториста, 25.08.1994 звільнений з роботи у звязку з виїздом на навчання, з 29.08.1994 по 25.06.1999 навчався, а з 27.06.1999 у звязку з закінченням навчання зачислений на посаду бригадира тракторної бригади КСП ім. Мічуріна, а 18.01.2000 року у звязку із реформуванням КСП звільнений в порядку переводу в новостворене СФГ ім. Мічуріна (а.с.8, 9).

Зі змісту довідки, виданої СФГ ім. Мічуріна с. Зоряне, вбачається, що 20 квітня 1990 року після відєднання від колгоспу ім. Леніна було утворено колгосп ім. Мічуріна, у 1994 році дане господарство було реформовано у КСП ім. Мічуріна, та відповідно до указу Президента України від 03.12.1999 за № 529 КСП ім. Мічуріна реформовано в СФГ ім. Мічуріна, яке являється його правонаступником (а.с.12).

З дослідженої судом апеляційної інстанції копії акту про право колективної власності на землю КСП ім. Мічуріна вбачається, що останній виданий 20.05.1994, у доданому до нього списку позивач відсутній.

Встановлені обставини підтверджують, що ОСОБА_1 на момент одержання КСП ім. Мічуріна акта на право колективної власності на землю працював у цьому підприємстві та був його членом, проте не був внесений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, як член даного КСП та особа, яка має право на земельну частку (пай).

За змістом п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» невнесення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним з документів, що посвідчують право на земельну (пай), є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно п.а ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права.

Враховуючи норми матеріального права та судової практики, що регулюють спірні правовідносини, встановлені судом обставини та наявні у справі належні і допустимі докази, яким надано правильну оцінку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Посилання прокурора на не зясування судом обставин відсутності позивача у списку членів КСП ім. Мічуріна, які мають право на земельну частку (пай), доданому до Державного акту на право колективної власності на землю, не впливають на правильність ухваленого рішення. Зазначена обставина була підставою для порушення ОСОБА_1 спору у суді та підтверджена змістом цього списку, доданим до акту про право колективної власності на землю КСП ім. Мічуріна від 20.05.1994.

Наявність у матеріалах справи архівної довідки з посиланням на протокол правління колгоспу ім. Мічуріна підтверджує зарахування ОСОБА_1 у члени колгоспу та спростовує доводи прокурора щодо не зясування судом цих обставин справи. Крім того, цей факт підтверджується змістом копії протоколу правління колгоспу ім. Мічуріна від 17.09.1993 року № 7, оглянутою в суді апеляційної інстанції.

Не витребування документів по розпаюванню земель КСП, не призвело до неправильного вирішення справи, а тому не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Вирішуючи спір про право ОСОБА_1 на земельну частку (пай) реформованого КСП ім. Мічуріна, суд першої інстанції зясував, що на території сільської ради рахується шість резервних ділянок (паїв), про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка Зорянської сільської ради Ружинського району Житомирської області (а.с.13).

Зазначене підтверджується також відповіддю відділу Держгеокадастру у Ружинському районі Житомирської області від 12.12.2016.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення оскаржуваним рішенням прав Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області, зокрема позбавлення її права надання нерозподіленої земельної ділянки в оренду та отримання орендної плати, що призводить до заподіяння збитку, належними та допустимими доказами не підтверджені. Не залучення даного державного органу до участі у справі не призвело до ухвалення незаконного рішення, а тому також не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію у межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки пропущення позивачем строку звернення до суду із позовом не було предметом розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів під час розгляду апеляційної скарги позбавлена можливості вирішувати питання про застосування строку позовної давності, а тому відповідні доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: