АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/1685/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Квятковська Л.Й.
Провадження № 22-ц/789/1500/16 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" на рішення Чортківського районного суду від 14 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу №1174 від 15.09.2016 року недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія АВТО-ЛАЙФ" (далі - TOB «ЛК «АВТО-ЛАЙФ») про визнання договору фінансового лізингу №1174 від 15.09.2016 року недійсним, стягнення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Позивач зазначив, що у вересні 2016 року у мережі Інтернет ознайомився із оголошенням про продаж відповідачем транспортного засобу марки Беларус-892, об'ємом двигуна 4,75 дизель, за акційною ціною компанії - 9 400.00 (дев'ять тисяч чотириста) доларів США, що еквівалентно в гривнях 250 040,00 (двісті п'ятдесят тисяч сорок) гривень (по курсу долара-26,60 гривень за 1 долар США).

Переконавшись по телефону в актуальності даного оголошення він 15 вересня 2016р. приїхав до офісу компанії, у м.Рівне, вул. Грушевського, 44, де консультант ОСОБА_4 підтвердила, що ціна автомобіля марки Беларус-892, об'ємом двигуна 4,75 дизель, складає в гривнях 250 040.00 (двісті п'ятдесят тисяч сорок) гривень та пояснила, що після сплати авансового платежу в сумі 49 800.00 (сорок дев'ять тисяч вісімсот) гривень цей транспортний засіб буде доставлено в с. Нагірянка Чортківського району. Після передачі транспортного засобу між сторонами буде підписано Акт прийому-передачі, йому потрібно оплатити решту суми, тобто 200 240,00 (двісті тисяч двісті сорок) гривень, після чого він отримає у власність транспортний засіб Беларус-892. Погодившись на такі умови він оплатив 49 800 грн. та повністю довірившись професіоналізму та добросовісності представника компанії, не читаючи умов договору, підписав Договір № 1174, вважаючи, що це договір купівлі-продажу. Після детального вивчення угоди виявилося, що це договір фінансового лізингу, а не купівлі-продажу, як було погоджено з консультантом, при цьому ціна складає 18721,80 долари США, а не обіцяна акційна ціна 9400,00 доларів США.

Посилаючись на те, що при укладенні договору консультант умисно ввела його в оману щодо обставин, що мають істотне значення, умови договору є несправедливими, правочин вчинений відповідачем без ліцензії, позивач просив його вимоги задовольнити.

Рішенням Чортківського районного суду від 14 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 1174 від 15 вересня 2016 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія АВТО ЛАЙФ (індекс № 03038, м. Київ. вул. Лінійна, 17, оф. 107) та ОСОБА_1 (Тернопільська область. Чортківський район, с. Нагірянка вул. Молодіжна, 4), спрямований на придбання транспортного засобу марки Беларус-892, об'ємом двигуна 4,75 дизель, на визначених в Договорі та додатках до нього умовах.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» індекс № 03038, м. Київ, вул. Лінійна, 17, оф. 107 на користь ОСОБА_1 (Тернопільська область, Чортківський район, с. Нагірянка вул. Молодіжна, 4) 50298,00 (п'ятдесят тисяч двісті дев'яносто вісім) гривень.

Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 552,98 (п'ятсот п'ятдесят дві) гривні 98 копійок.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі TOB «ЛК «АВТО-ЛАЙФ» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить справу слухати у відсутності представника.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 заперечили відносно апеляційної скарги та пояснили, що рішення суду винесено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 та його представника, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 15 вересня 2016 року між ТОВ «ЛК «АВТО-ЛАЙФ» (Лізингодавець) та ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №1174 в простій письмовій формі, згідно умов якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу, який визначено Лізингоодержувачем, в порядку та на умовах даного Договору та інших письмових домовленостей між сторонами. Предметом фінансового Лізингу по даному договору є транспортний засіб марки «Беларус-892».

Відповідно до квитанції ПАТ КБ Приватбанк від 15.09.2016 року ОСОБА_3 сплатив відповідачу 49800 грн. в якості авансового платежу, сума комісії становить 498 грн., всього сплачено 50298 грн.

Вказаний договір укладено після ознайомлення позивача з розміщеного в інтернеті оголошення про акцію з розпродажу транспортних засобів на сайті та телефонного дзвінка за вказаним в оголошенні номером телефону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір без дотримання передбачених чинним законодавством вимог, під впливом обману та спірний договір не був нотаріально посвідчений.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного Кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.І ст. 229 ЦК) такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування.

Встановлено, що при укладенні оспорюваного договору консультант TOB «АВТО-ЛАЙФ» умисно ввела ОСОБА_3 в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Це зокрема вид договору (фінансовий лізинг, а не купівля-продаж), ціна автомобіля 18721,80 доларів США, що еквівалентно 498000,00 гривень, а не 9400,00 доларів США, що еквівалентно 250040,00 гривень), вартість доставки-комісія з передачу 561,65 доларів США, а не безкоштовно, умови та строк доставки автомобіля.

Отже під час підписання Договору було порушено право Клієнта на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про послугу, яку надає TOB «АВТО-ЛАЙФ». Було порушено умови п. 4 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка передбачає, що інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав'язування її придбання.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України №723 від 16.12.1997 року "Про фінансовий лізинг" (надалі - Закон №723) та Законом України №2664 від 12.07.2001 року "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" ( надалі - Закон № 2664).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статті 18, 19 Закону України №1023 від 12.05.1991 "Про захист прав споживачів" (надалі -Закон № 1023) містять самостійні підстави визнання угоди недійсною або її умов.

За змістом ч. 5 ст.18 Закону № 1023, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому згідно ч. 6 ст.18 вищевказаного Закону.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст. 18 Закону № 1023 -"Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача."

Зі змісту вищевказаної статті вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачені договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положенням Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання чи неналежне виконання обов'язків щодо передачі "предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою, договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини 1 статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Така правова позиція викладена в Постанові від 16 грудня 2015 року судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-2766цс.

Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України " Про захист прав споживача", якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, позбавлення достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; така практика вводить в оману стосовно: ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг, ... коли надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору тощо.

Встановлено, що Відповідач створив умови, при яких позивач - мешканець з іншої області, був реально позбавлений можливості оцінити інформацію, оскільки працівники приспішували його прийняти рішення, посилаючись на обмеження кількості акційного товару, а також і на закінчення акційного періоду з реалізації автомобілів за зниженою ціною, з вимогою оплати першого платежу до підписання договору, що знайшло підтвердження в судовому засіданні.

Таке поняття обману охоплюється диспозицією статті 19 Закону "Про захист прав споживачів", тобто в діях відповідача є нечесна підприємницька діяльність, яка виразилась у створенні умов, при яких позивач був позбавлений виважено та об'єктивно оцінити умови угоди.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" - відхилити.

Рішення Чортківського районного суду від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованог

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5