АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Арапіної Н.Є.
№22-ц/796/8838/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсного правочину та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсного правочину та стягнення коштів.

У мотивування вимог посилався на те, що 22 жовтня 2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладений Договір фінансового лізингу №003046, за яким відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно, а саме, автомобіль ЗАЗ Lanos седан, а він зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами Договору.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що предмет лізингу передається лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах, викладених у пункті 5.4 цього Договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу

22 жовтня 2015 року він сплатив відповідачу комісію за організацію по Договору фінансового лізингу в сумі 13 500 грн, що підтверджується квитанцією.

27 жовтня 2015 року він звернувся із заявою про повернення грошових коштів, оскільки представник відповідача, яка підписувала від імені ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» Договір фінансового лізингу, повідомила йому про необхідність сплатити 10% від вартості транспортного засобу, а в центральному офісі йому повідомили, що автомобіль видадуть лише після сплати 50% його вартості.

Він отримав повідомлення №1574 від 11.11.2015 року від ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», згідно якого у відповідача відсутні підстави для повернення йому коштів.

Як на підставу визнання правочину недійсним, позивач посилався на те, що Договір фінансового лізингу №003046 від 22.10.2015 року не був нотаріально посвідченим, а тому відповідач повинен повернути йому 13 500 грн.

З урахуванням наведеного просив суд визнати Договір №003046 фінансового лізингу від 22.10.2015 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2, недійсним та застосувати до вказаного Договору наслідки недійсного (нікчемного) правочину; стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 13 500 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 13 500 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року визнано Договір фінансового лізингу №003046 від 22 жовтня 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2, недійсним.

Не погоджуючись з рішенням, ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву залишити без задоволення.

Зазначає, що Договір фінансового лізингу №003046 вчинений у письмовій формі відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», підписаний ОСОБА_2 добровільно на кожному аркуші зазначеного Договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину, передбачені ст. 215 ЦК України.

Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки заяви ОСОБА_2 від 22.10.2015 року, якою він підтвердив, що уважно прочитав та зрозумів умови Договору в повному обсязі, коректно отримав інформацію від менеджера-консультанта.

Вказує, що спірні правовідносини врегульовані як загальними (ЦК України), так і спеціальними нормами (Закон України «Про фінансовий лізинг»). При цьому, спеціальні норми мають пріоритет у застосуванні над нормами загальної дії.

Форму договору фінансового лізингу визначено окремою частиною статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», де однозначно вказано, що Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Отже, висновок суду про обов'язковість нотаріального посвідчення договору не відповідає вимогам чинного законодавства, так як укладений між сторонами договір є договором фінансового лізингу, а не договором найму (оренди) транспортного засобу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За ч. 1 ст. 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2 укладено Договір фінансового лізингу №003046, за умовами якого лізингодавець (ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач (ОСОБА_2М.) зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. (а.с. 16-21)

Пунктом 3.1 Договору предметом лізингу визначено авто ЗАЗ Lanos Comfort 1.5 МТ5.

У Додатку №3 до Договору зазначено, що предметом лізингу є авто ЗАЗ Lanos седан. (а.с. 13)

Відповідно до Додатку №11 до Договору вартість предмета лізингу становить 135000 грн, відсоток платежів 50%, авансовий платіж 67 500 грн, щомісячний платіж 5625 грн, комісія за організацію (10%) 13 500 грн, комісія за передачу (3%) 4 050 грн. (а.с. 15)

Згідно із Додатком №2 до Договору вартість предмета лізингу становить 135 000 грн, фінансовий платіж 50 %, сума лізингу 67 500 грн, викупна вартість 2 025 грн, відсоткова ставка 12,50%, комісія 5 %, період лізингу 60 місяців, щомісячний платіж 1 695,75 грн, авансовий платіж 67 500 грн, комісія за передачу предмета лізингу 4 050 грн. (а.с. 14)

Відповідачем не заперечується, що на виконання умов Договору фінансового лізингу №003046 від 22.10.2015 року ОСОБА_2 оплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» платіж у розмірі 13500 грн.

27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся з листом-претензією про повернення оплачених коштів, зазначивши, що представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» ОСОБА_3 повідомила йому, що автомобіль видадуть після сплатити 10% від суми 135 000 грн, а в центральному офісі - після сплати 50% його вартості. Таких коштів у нього немає. Представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» його обманула. (а.с. 12)

Згідно листа ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» №1574 від 11.11.2015 року дія Договору фінансового лізингу №003046 від 22.10.2015 року триває, від ОСОБА_2 заява про розірвання Договору не надходила, а тому відсутні підстави для повернення коштів. (а.с. 11)

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі №6-2766цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір фінансового лізингу №003046 від 22 жовтня 2015 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2, нотаріально не посвідчений, отже, в силу закону він є нікчемним та недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи викладену норму матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачених ним коштів на виконання умов Договору фінансового лізингу №003046 від 22.10.2015 року в розмірі 13 500 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на суть ухваленого рішення не впливають.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва