Справа № 493/1341/16-ц
Провадження № 2/493/702/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Бодашко Л.І.,,

при секретарі - Тихоновій Н.І.,

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідачів адвоката ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

09 вересня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_4, посилаючись на те, що вони проживають ІНФОРМАЦІЯ_1 та мають підсобне господарство в якому доглядають пять одиниць великої рогатої худоби. У селі було встановлено порядок випасу великої рогатої худоби на пасовищі та існувала усна домовленість між мешканцями села про чергування випасу корів залежно від того, у кого яка кількість великої рогатої худоби, стільки ж днів власники худоби повинні випасати її. У відповідача було три корови, тому він повинен був випасати корів три дні. 05 травня 2016 року стадо корів випасав саме ОСОБА_4 разом із своїм сином ОСОБА_6, який цьому допомагав випасати корів. Після повернення корів додому, позивачі не виявили своєї однієї корови у стаді. Від мешканців села їм стало відомо, що їх корова за прізвиськом «Мілка» знепритомніла і лежить на пасовищі. Біля 15 годин 30 хвилин вони на автомобілі прибули на поле, де паслася корова і побачили, що вона вже мертва. Будь-яких пояснень чому померла корова та з яких причин , відповідач пояснити не зміг, при цьому зазначив, що у нього не було мобільного телефону, тому не подзвонив їм. Того ж дня через безвідповідальність відповідача та з відома голови Пужайківської сільської ради Балтського району Одеської області вони вимушені були вивезти корову на скотомогильник і поховати, так як залишати тварину в полі було неможливо. 06 травня 2016 року біля 11 годин за вимогою відповідача корову у його присутності та його сина ОСОБА_6 відкопали для проведення медичного дослідження. Проведеним працівниками міжрайонної державної лабораторії ветеринарної медицини ОСОБА_7, ОСОБА_8, в присутності депутата сільської ради ОСОБА_9, розтином трупа корови було встановлено, що причиною смерті корови стало гастроентерит(підозра), про що був складений протокол. Станом на травень 2016 року корова мала відповідні ветеринарні щеплення, що підтверджує, що корова була здорова, тому вони просять суд стягнути з ОСОБА_4 заподіяну їм майнову шкоду за загиблу корову відповідно до паспорту, ветеринарної карти і висновку згідно звіту про незалежну оцінку з визначення вартості нанесеного збитку громадянину України ОСОБА_5 внаслідок загибелі великої рогатої худоби, корови «Мілка» ідентифікаційний номер UA в сумі 12010 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_5- адвокат ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили стягнути з відповідача 12010 грн. матеріальної шкоди і по 2500 грн. кожному, тобто ОСОБА_5, і ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки вартість корови складає саме цю суму, моральна шкода складається з того, що вони втратили душевний спокій, зазнали значних переживань, позбулися певного прибутку, суттєво порушився стан їх фізичного та душевного спокою, порушився нормальний ритм їх життя, яку вони оцінили саме в вищевказані суми.

Відповідач і його представник адвокат ОСОБА_2 позов не визнали і повідомили, що вини відповідача у тому, що корова пала на пасовищі, де ОСОБА_4 за допомогою свого сина ОСОБА_6 , випасав корів, так як підійшла його черга і він три дня їх пас 03.05., 04.05 і 05.05.2016 року, не має, оскільки корова на його погляд була цілком здорова, тому не було підстав повідомляти позивачів про поганий стан здоровя корови, та і тому, що у нього не було засобів звязку, він випасав 50 корів і не міг помітити стану здоровя корови позивачів, діагноз, якій поставлений ветлікарями є припущенням, оскільки вказано, що у корови був гастроетеріт(підозра), матеріальна шкода висновком, який представлений позивачем, не може бути доказом, оскільки отриманий в порушення норм ЦПК України, а моральна шкода зовсім не обгрутована, провини відповідача в тому, що корова пала на пасовищі не має.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_3, її представника адвоката ОСОБА_1, заперечення відповідача ОСОБА_4, його представника адвоката ОСОБА_2 , заслухавши свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, суд приходить до висновку, що позовна зява ОСОБА_5 і ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що мешканці с. Пужайкове Балтського району Одеської області домовились між собою про встановлення чергування по випасанню належної їм великої рогатої худоби на місцевому пасовищі, тобто існувала колективна угода жителів даного села про спільний випас худоби. Згідно істотних умов даного договору сім'я (господарство) відповідно до черги повинна відпасти колективну худобу стільки днів, скільки в наявності у її господарстві є голів великої рогатої худоби, яка випасається у стаді. Власники худоби повинні випроводжати свою худобу на випас та зустрічати її з випасу.

Отже з умов даного договору встановлено, що пастух взяв на себе відповідальність загнати худобу на випасання, випасати та повернути її із поля випасу. Фактично між жителями села було укладено усний договір випасу корів.

Із правил ст. 11 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч.1 ст. 627, ст. 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що станом на 2016 рік позивачам на праві власності належало пять корів, що підтверджується ветеринарними картками та паспортами великої рогатої худоби.

Відповідно до встановленого графіку 05.05.2016 року ОСОБА_4 здійснював випас великої рогатої худоби, у тому числі пяти корів позивачів, згідно черги. В судовому засіданні було зясовано, що ОСОБА_6, який є сином відповідача, тільки допомагав випасати корів.

05 травня 2016 року після повернення корів із пасовища було виявлено, що одну із належних позивачам 5 корів, а саме корову за прізвиськом «Мілка», не було повернуто із пасовища. Позивачі намагалися зясувати де їх корова, однак від інших жителів села дізналися, що їх корова на пасовищі пала, вони поїхали на машині на пасовище і знайшли там корову. Із пояснень сторін та свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15П . встановлено, що після того, як корову знайшли позивачі, вона ознак життя не подавала.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4, взявши на себе зобовязання по випасу громадської череди, яке само по собі включає і обовязок по збереженню худоби на час її випасу, яка була передана йому власниками, повинен був пригнати корів з поля у село, де корови забирають їх власники, не виконала їх.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Заперечення відповідача щодо відсутності його вини у загибелі корови позивачів є безпідставними, оскільки, відповідно до суті угоди щодо випасу худоби пастухом, є невід'ємним і взяття ним на себе обовязку щодо збереження та контролю за худобою на час випасу. Це майно (худоба) передається власником іншій особі і воно вибуває на певний термін з-під його володіння і фактичного зберігання і контролю. І цей обов'язок щодо зберігання майна переходить саме до пастухів на час випасу. Тому сам випас худоби особою, яка не є її власником, неможливий без обовязку щодо її (худоби) збереження та контролю на час випасу.

Таким чином відповідач, який згідно черги 05 травня 2016 року пас череду корів, ніяким чином не спростував та не довів суду, що він належним чином виконував взяті на себе зобовязання та вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязання по випасанню худоби. Відповідачем не заперечується той факт, що він не повідомив ветлікарів і власників корови про стан її здоровя і про те, що корова на пасовищі пала і що він нікому про стан її здоровя до того, не повідомляв, оскільки не мав телефонного звязку, а про падіж корови йому стало відомо лише о 12 годин 05 травня 2016 року, а корови були повернуті в село лише о 15 години, а відтак данний факт підтверджує неналежне виконання відповідачем покладених на нього обовязків по випасанню корів, а ствердження відповідача про те, що він не міг залишити інших корів і піти в село, суд не приймає, оскільки він взяв на себе таке зобовязання і повинен був його виконати, тим більше, що йому допомагав його син. Крім того доводи представника відповідача про падіж корови із-за хвороби самої корови і що цю хворобу повинні були бачити самі власники, не підтверджені та спростовуються паспортом на дану корову з якого вбачається, що вона не хворіла, постійно проходила огляди і була привита належним чином, а також той факт, що відповідач випасав її 3.05. та 04.05.2016 року, тобто напередодні гибелі корови і теж не бачив її хворобливого стану і прийняв для випасання цю корову ще і 05 травня 2016 року. Відповідач також не спростував ствердження позивачів про те, що він в день гибелі корови взяв зобовязання відшкодувати вартість корови, а наступного дня відмовився, що виникла необхідність розтину корови саме 06.05.2016 року, тому діагноз, поставлений в протоколі розтину тварини вказано гастроентерит і дописано(підозра), але жодних захворювань, які б привели до гибелі тварини миттєво, не вказано.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_15 підтвердили суду, що за таким діагнозом смерть корови миттєво не приходить і часто, при своєчасній ветеринарній допомозі, вони спасали тварин, що за такого діагнозу тварина могла жити від пяти годин до двох суток і більше.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що корова «Мілка» на час загибелі була середньої вгодованості, вагою 400 кг., що вказано і в протоколі розтину трупу корови від 06.05.2016 року. Дана вага не була спростована відповідачем та його представником під час судового засідання, а тому суд бере за основу саме цю вагу і вартість, вказану у висновку згідно звіту про незалежну оцінку з визначення вартості нанесеного збитку громадянину України ОСОБА_5 внаслідок загибелі великої рогатої худоби, корови «Мілка» ідентифікаційний номер UA в сумі 12010 грн. , оскільки під час судового засідання відповідач і його представник не оспорювали цей висновок і не заявляли клопотань про проведення жодної експертизи.

Таким чином вартість спричинених збитків на час ухвалення рішення становить 12010 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

В той же час, суд вважає, що в задоволенні вимог позивачів про стягнення моральної шкоди слід відмовити, оскільки за загальним правилом особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами законодавства.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Нормами законодавства та усним договором, укладеним між власниками корів не передбачено за порушення умов договору такий вид цивільної відповідальності сторін, як відшкодування моральної шкоди.

А отже, у частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю.

Кожна сторона відповідно до ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач не спростував доводів позивачів і не надав будь-яких інших доказів по справі в підтвердження своїх доводів та заперечнь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 611, 614, 627, 629 ЦК України, ст. ст. 211-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_5 (п.і.н НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (п.і.н НОМЕР_2) дванадцять тисяч десять грн. (12010 грн.) спричинених збитків.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного судуОдеської області через Балтський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я