провадження 2/694/117/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

27.04.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Сакун Д.І.

при секретарі Матвієнко А,А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ТОВ Фінансова компанія «Гарант Плюс», про звернення стягнення на предмет застави. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.11.2015р. провадження у справі в частині вимог до ТОВ Фінансова компанія «Гарант Плюс» закрито. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2015р. справу передано на розгляд до Звенигородського районного суду. Ухвалою Звенигородського районного суду від 24.03.2016р. було залучено у якості співвідповідача у даній справі ОСОБА_2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ПАТ «Ідея Банк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №910.13032 від 26.01.2012 року про надання кредиту в розмірі 96306,00 грн. терміном до 26.01.2017р. для придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,99 % річних та ануїтентних платежів згідно з графіком. З метою забезпечення виконання основного зобов'язання: між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 07.03.2012 року укладено договір застави транспортного засобу марки «DAEWOO» моделі Nexia, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2. Стверджує, що відповідач належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим, утворилася заборгованість у сумі 268301,53грн. Крім того, ОСОБА_3 без згоди заставодержателя було відчужено предмет застави - транспортний засіб «DAEWOO» Nexia. Внаслідок викладеного та з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 268301,53грн., в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором №910.13032, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «DAEWOO» моделі Nexia, 2011 року випуску, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити усі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах (установах), отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати (виготовляти) ключі (їх) дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб (особу) власника, які пов'язані з продажем автомобіля, тощо. Просить вилучити у ОСОБА_2 транспортний засіб, який є предметом застави. Крім того, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» витрати по сплаті судового збору та інші можливі витрати пов`язані з розглядом справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, проти задоволення позову в частині вимог щодо нього заперечив.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін, від яких надійшли відповідні заяви, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між ПАТ «Ідея Банк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №910.13032 від 26.01.2012 року про надання кредиту в розмірі 96306,00 грн. терміном до 26.01.2017р. для придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,99 % річних та ануїтентних платежів згідно з графіком. З метою забезпечення виконання основного зобов'язання: між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 07.03.2012 року укладено договір застави транспортного засобу марки «DAEWOO» моделі Nexia, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Пунктом 1 параграфу 8 договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту, у випадках: (1) втрати позичальником, знищення або пошкодження транспортного засобу; (2) передачі в наступну заставу транспортного засобу; (3) відчуження та іншого розпорядження транспортним засобом без згоди банку; (4) прострочення платежу з оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більш ніж на 30 днів; (5) несвоєчасного та/або неналежного укладення договору страхування ТЗ; (6) в разі розірвання Банком Договору; (7) неподання або несвоєчасного подання документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника; (8) порушення позичальником інших умов цього договору та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з пунктом 1 параграфу 3 договору застави транспортного засобу, заставодержатель має право вилучити Предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в Заставодавця та/або третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик Заставодержателя або сторонньої організації (особи) - зберігача.

Згідно відомостей з інформаційного реєстру Державтоінспекції станом на час розгляду справи власником спірного автомобіля є ОСОБА_2 Анатолієвич.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Загальними засадами цивільного законодавства є, в т.ч. свобода договору (ст. 3 ч.1 п.3 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Під час розгляду справи не встановлено жодних обставин щодо визнання кредитного договору №910.13032 від 26.01.2012 року - недійсними, розірваними чи зміненими.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ст.549 ч.1 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Згідно із ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав належним чином надав кредит у передбаченому договором обсязі. Відповідач ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору.

Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором № 910.13032 від 26.01.2012 року, за яким станом на 20.04.2015р. у відповідача перед позивачем існує заборгованість в розмірі 268301,53 грн., яка включає в себе: 47801,82 грн. основний борг; 39958,71 грн. прострочений борг; 40305,11 грн. прострочені проценти; 958,9 грн. строкові проценти; 135286,04 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання; 2407,65 інші штрафні санкції.

Відтак вимога про стягнення заявлених сум підлягає задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимоги про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки «DAEWOO» моделі Nexia, 2011 року випуску, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1-2 ст.590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави,одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи Іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні Іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Зазначене положення слід розглядати у взаємному зв`язку з п. 41 згаданої Постанови Пленуму, який передбачає, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Крім цього у абз. 2 п. 42 Постанови зазначається «.. при цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).»

Крім цього, Верховний суд України у своєму Листі від 01 лютого 2015 р. «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» вказав, що одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.

З аналізу наведених норм вбачається, що одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет застави, за умови співпадіння в одній особі боржника із заставодавцем, недопускається.

До посилань позивача ПАТ «Ідея Банк» на те, що заставодавцем є інша аніж позичальник особа суд ставитьс критично.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу, тощо.

Згідно ст.4 вказаного Закону предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч.1 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом, або договором застави (ч.6 ст. 20 Закону України «Про заставу»).

Як вбачається з договору застави транспортного засобу від 07.03.2012 року заставодавцем автомобіля «DAEWOO» моделі Nexia, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 є відповідач ОСОБА_1, він же позичальник. Даний договір на даний час чинний.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Статтею 28 Закону України "Про заставу" передбачено, що застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Зі змісту наведених правових норм слід зробити висновок, що застава не припиняється у разі відчуження предмета застави без згоди заставодержателя.

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором.

У даному випадку обтяження та відповідне право на спірний автомобіль виникло у ПАТ «Ідея Банк» з моменту укладення договору застави і належить по даний час, що підтверджується, в тому числі, витягом із Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Частиною 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження.

Неповідомлення продавцем покупцю інформації про наявність обтяження щодо предмету купівлі-продажу не скасовує такого обтяження та не позбавляє заставодержателя права задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна (яке вже відчужене).

Отже, враховуючи те, що договір застави є чинним по даний час, та незважаючи на перехід права власності на заставне майно до іншої особи, при тому, що відомості про обтяження щодо транспортного засобу не виключені з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, особа заставодавця не змінилася. ОСОБА_2 в даному випадку не є заставодавцем, а є лише новим власником заставного майна.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, а дана вимога не може одночасно пред`являтися з вимогою про звернення стягнення оскільки позичальник і заставодавець є однією особою, то остання вимога задоволенню не підлягає. При цьому банк не позбавлений можливості звернутися з вказаною вимогою, виклавши її в окремому позові.

Оскільки вимога про витребування автомобіля у ОСОБА_2 нерозривно пов`язана з вимогою про звернення стягнення на предмет застави, то і в задоволенні даної вимоги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 60, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.11, 16, 387, 388, 526, 543. 553, 554, 589, 590, 1054 ЦК України, Законом України "Про заставу", постановою Пленуму ВССУ від 30.03.2012 №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, суд,

в и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.13032 в сумі 268301,53 грн., яка включає в себе: 47801,82 грн. основний борг; 39958,71 грн. прострочений борг; 40305,11 грн. прострочені проценти; 958,9 грн. строкові проценти; 135286,04 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання; 2407,65 інші штрафні санкції..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 2683,02грн.

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.І. Сакун