Справа №: 398/5890/15-ц
УХВАЛА

Іменем України

"18" січня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Бугайченко Т.А., за участі секретаря Величко Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрії скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця,-

Встановив :

ОСОБА_1 звернувся в суд з скаргою і просить поновити строк звернення до суду , визнати дії державного виконавця відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 неправомірними , скасувати постанови № 40904368 від 22.11.2013 року про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження , про розшук майна боржника.Скаргу мотивує тим, що 22.11.2013 року державним виконавцем були винесені оскаржувані постанови, зі зімістом яких він був ознайомлений лише 10.11.2015 року.Вважає дані постанову протиправними і просить їх скасувати. Зазначає, що в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не надав йому можливості в добровільному порядку виконати рішення суду, не роз»яснив йому такий обов»язок у постанові про відкриття виконавчого провадження, не надіслав йому копії оскаржуваних постанов. Постанови про арешт майна боржника, оголошення заборони на його відчудження та розшук майна були прийняті державним виконавцем у день відкриття виконавчого провадження за відсутності на те заяви стягувача. Тому за захистом своїх прав вимушений звернутись до суду.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала вимоги скарги і просила її задоволити, посилаючись на обставини викладені у скарзі. Пояснила, що про порушення прав ОСОБА_1 дізнався від працівників ДАІ під час керування своїм транспортним засобом. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості по аліментам винесена виконавцем фактично на підставі виконавчого листа про стягнення аліментів. Жодні заяви від стягувача відсутні. Адреса боржника у виконавчих документах та у супровідних листах зазначена інакша ніж у самому виконавчому листі, тому боржник ніяким чином їх отримати не міг.

Державний виконавець відділу ДВС в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог за скаргою посилаючись на обставини викладені у запереченні. Підтвердив той факт, що фактично виконавче провадження про стягнення заборгованості за аліментами було розпочате на підставі виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини. Жодні заяви стягувача, як про примусове виконання рішення так і про накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні відсутні .

Суд , заслухавши доводи представника заявника , державного виконавця, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження , вважає що вимоги скарги підлягають задоволенню.

Згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи, тобто законодавець передбачив оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання нею судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

ОСОБА_1 звернувся в суд з скаргою на дії державного виконавця 21.12.2015 року (а.с.9). В скарзі зазначив клопотання про поновлення строку звернення до суду. Пропущення строку мотивує тим, що копії оскаржуваних постанов від 22.11.2013 року він отримав 10.11.2015 року. А 11.11.2015 року направив скаргу про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанов до Олександрійського міськрайонного суду . Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.11.2015 року скаргу було залишено без розгляду в зв»язку з пропуском строку для оскарження дій державного виконавця. Копію даної ухвали його представник отримав лише 14.12.2015 року.Тому вважає, що пропустив строк на оскарження постанов по поважним причинам.

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод (абзац2 частини першої статті385 ЦПК).

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (частина третя статті385 ЦПК).

Пропуск зазначених строків, які визначаються як процесуальні строки, не є підставою для відмови у прийнятті скарги, оскільки вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних причин і на них поширюються правила статті 72 ЦПК. Тому скарга, подана після закінчення відповідного строку, залишається без розгляду, якщо суд за клопотанням заявника не знайде підстав для його поновлення.

У разі, якщо подано клопотання про поновлення строку на оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, то у будь-якому випадку це клопотання вирішується в судовому засіданні відповідно до вимог статті 73 ЦПК.

При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою суд керується тим, що вичерпного переліку таких підстав ЦПК не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

З урахуванням пояснень заявника, (які підтверджені відповідними доказами (а.с. 16-18) суд вважає, що строк подання скарги пропущений по поважним причинам і він підлягає поновленню.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази, відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судом було роз"яснено сторонам у справі їхній обов"язок доказування та наслідки ненадання доказів (а.с. 44)

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 19 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 16.10.2013 року, (далі по тексту Закону), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до ст. 25 Закону , державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред'явлення. У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 вказаного Закону, у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документам про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа № 2-3517/09, який був виданий Олександрійським міськрайонним судом 07.12.1999 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, було розпочате виконавче провадження № 40904368. про стягнення заборгованості по аліментам в розмірі 26128.66 грн. , про що винесено відповідну постанову. Жодні заяви стягувача як про відкриття виконавчого провадження, примусове виконання рішення суду, накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні відсутні. В порушення вимог ст 25 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем не роз»яснено боржнику обов»язок самостійного виконання рішення суду з наданням відповідного строку. Докази надіслання вказаної постанови сторонам виконавчого провадження у спосіб визначений ч.1 ст. 31 вказаного Закону також відсутні.

22.11.2013 року державним виконавцем Манько О.В. було винесено постанови про арешт майна боржника та про заборону здійснення його відчудження . Цією ж датою державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

Вказані обставини свідчать про безпідставність та самоініціативність дій державного виконавця, оскільки ним було порушено не лише зазначені вище вимоги закону, а взагалі відкрито виконавче провадження та здійснено виконавчі дії за відсітності відповідного виконавчого документу.

Тому вимоги за скаргою підлягають безумовному задоволенню, а незаконні постанови державного виконавця скасуванню.

Керуючись ст.ст. 11, 25, 31, 40 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 383-387 ЦПК України ,-

Ухвалив :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду.

Визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого документу від 07.12.1999 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів , які мали місце 22.11.2013 року неправомірними.

Визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 від 22.11.2013 року прийняті у виконавчому провадженні № 40904368 про відкриття виконавчого провадження , про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження та про розшук майна боржника .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено до 21.01.2016 року.

Суддя: Т.А.Бугайченко