АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4072/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 646/7699/13-ц Нікуліна Л.П.
Категорія : договірні Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Кравченко О.О..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2013 року представник позивача звернувсь до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором про відновлення кредитної лінії № М-282/КЛ-07 від 26 жовтня 2007 року в розмірі 49 454218,21 грн. та судові витрати у справі.

Вказані вимоги обгрунтовував тим, що 26 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 було укладено договір про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого їй було надано кредит у розмірі 11150000грн. строком до 26 жовтня 2019 року зі сплатою 16% річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_626 жовтня 2007 року було укладено договір поруки № М-282/КЛ-07-П, відповідно до умов якого остання зобов'язувалась відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 зобо'язань за вказаним кредитним договором.

Як на підставу зазначених вимог, представник позивача, з посиланням на вимоги ст.ст. 530, 554 та умови вказаних кредитного договору та договору поруки зазначає на неналежне виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором , внаслідок чого станом на 10.04.2012 року прострочена заборгованість за кредитом складає 3923791,07 грн., прострочена заборгованість за комісією складає 504617,70 грн., строкова заборгованість за процентами складає 191824, 23 грн., строкова заборгованість за кредитом -7047157,00 грн. прострочена заборгованість за процентами-5746708, 18 грн. пеня за прострочення погашення кредиту-12643655, 74 грн., пеня за прострочення погашення комісії-1603587, 29 грн. , пеня за прострочення погашення процентів-17793877,00 грн..

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17 вересня 2013 року вказані позовні вимоги позивача задоволені. Суд стягнув солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 49454218,21 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3219,00 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення , яким відмовити позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам.

Представник відповідача зазначає, що при ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції в порушення положень ст. 37 Закону України про іпотеку не взяв до уваги наявність рішення господарського суду Харківської області від 30 листопада 2010 року, залишеного без змір постановами Харківського апеляційного господарського суду від 20 січня 2011 року та Вищого господарського суду України , яким встановлено що у зв'язку з неналежним виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним кредитним договором до позивача перейшло право власності на іпотечне майно у зв'язку з чим питання заборгованості ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором було вирішено шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання на підставі іпотечного договору № М-282/1/КЛ-3 від 26.10.2007 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 червня 2014 року зазначена вище апеляційна скарга представника відповідача відхилена, а рішення суду першої інстанції від 17 вересня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначена ухвала апеляційного суду скасована, а справа повернута на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку , апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з їх доведеності позивачем та обґрунтованості.

Однак, з таки висновком суду погодитись не можна.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 26 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, було укладено договір про відкриття кредитної лінії № М-282/КЛ-07, відповідно до умов якого їй було надано кредит у розмірі 11150000грн. строком до 26 жовтня 2019 року зі сплатою 16% річних ( а.с.8-11).

В цей же день між позивачем та відповідачем ОСОБА_6, було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, остання брала на себе зобов'язання відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником взятих на себе зобов'язань по зазначеному кредитному договору ( а.с.12-13).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку , станом на 12 квітня 2012 року заборгованість позичальника складає 49454218,21 грн., з яких: 3923791,07 грн., прострочена заборгованість за комісією складає 504617, 70 грн., строкова заборгованість за процентами складає 191824, 23 грн., строкова заборгованість за кредитом -7047157,00 грн. прострочена заборгованість за процентами-5746708,18 грн., пеня за прострочення погашення кредиту-12643655, 74 грн., пеня за прострочення погашення комісії-1603587, 29 грн. , пеня за прострочення погашення процентів-17793877,00 грн. ( а.с.6-7)

Матеріали справи також свідчать про те, що рішенням господарського суду Харківської області від 30 листопада 2010 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20 січня 2011 року та постановою Вищого господарського суду України від 09 березня 2011 року , визнано недійсними нотаріально посвідчений договір купівлі -продажу нежитлової будівлі літ. «В-2» загальною площею 1725.7 кв.м. в буд.АДРЕСА_1 , укладений 18 вересня 2010 року між ліквідатором ФОП ОСОБА_8 арбітражним керуючим Ніколенко М.О. та ФОП ОСОБА_10 та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, укладений між ФОП ОСОБА_10 та ТОВ «Мір5». За Публічним акціонерним товариством «Банк Фінанси та кредит» визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «В-2» загальною площею 1725.7 кв.м. в буд.АДРЕСА_1 ( а.с.50-60,73-80,89-97).

Як свідчить вказане рішення господарського суду від 30 листопада 2010 року, підставою для визнання вказаних договорів купівлі-продажу недійсними та для визнання за Банком права власності на зазначене нерухоме майно слугував укладений між ОСОБА_3 та Банком нотаріально посвідчений іпотечний договір № М.-282/1КЛ-07-03 ,за умовами якого ОСОБА_3, на забезпечення виконання умов вказаного вище кредитного договору , передала позивачу в іпотеку нежитлову будівлю літ. «В-2» загальною площею 1725.7 кв.м. в буд.АДРЕСА_1, в пункті 11.3.1 якого міститься застереження , що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» -передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання та набуття Банком права власності на вказане нерухоме майно у зв'язку з порушенням ОСОБА_3 зобов'язань за зазначеним кредитним договором та у відповідності до ст. 392 ЦК України - захист вже існуючого у Банка права власності на зазначене нерухоме майно, яке він набув на підставі наявного в іпотечному договорі застереження ( а.с.55).

З такими висновками господарського суду погодились суди апеляційної та касаційної інстанції.

Згідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином , та обставина, що позивач набув право власності на іпотечне майно, а саме: нежитлову будівлю літ. «В-2» загальною площею 1725,7 кв.м. в буд.АДРЕСА_1 на підставі наявного в іпотечному договорі № м-282/1КЛ-07-03 застереження, тобто в позасудовому порядку, встановлена рішенням господарського суду Харківської області від 30 листопада 2010 року , за участю ОСОБА_3 і ПАТ «Банк Фінанси та кредит» , не підлягає доказуванню при розгляді зазначеної справи.

Згідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п.6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання ,будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Згідно до вимог ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального та процесуального права свідчать про те, що зобов'язання відповідача ОСОБА_3 щодо повернення кредитних коштів за вказаним кредитним договором припинили свою дію з набуттям позивачем права власності на зазначене вище нерухоме майно , у зв'язку з задоволенням ним вимог за кредитним договором ,забезпечених іпотечним договором.

Оскільки зобов'язання ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором припинили свою дію, то у відповідності до ч.1 ст. 559 ЦК України , припинила свою дію і порука відповідача ОСОБА_6, якою забезпечувалось виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору.

За таких обставин , відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо солідарного стягнення з відповідачем на його користь заборгованості за вказаним кредитним договором.

Суд першої інстанції на вказані обставини справи та вимоги норм матеріального та процесуального права уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог позивача , що у відповідності до вимог пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, порушенням судом першої інстанції вказаних норм матеріального та процесуального права, з ухваленням у справі нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог з зазначених вище підстав.

Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню , то підстави для стягнення з відповідачів на його користь судових витрат у справі , відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 317, 319, 209, 218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі її представника ОСОБА_4 , задовольнити .

Скасувати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2013 року.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Банк Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк Фінанси та Кредит» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

Т.М. Костенко