АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1374/13-ц 22-ц/774/2053/К/16
Справа № 215/1374/13-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/2053/К/16 Демиденко Ю.Ю.
Категорія - 27 (IV) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.В.

за участі: відповідача - ОСОБА_2, та його представника - ОСОБА_3,

представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- Бродька Анатолі Івановича,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 вересня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року Публічне акціонерное товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно умов кредитного договору № KRКRGA00150744 від 03.05.2007 р. Банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 14000(долар США) зі сплатою 11,04 відсотків на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості на строк до 02.05.2017 р.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним Договором з відповідачем 03.05.2007 р. укладено договір Іпотеки KRКRGA00150744 за умовами якого відповідач ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань по кредитному договору, виникла заборгованість яка станом на 14.02.2013 р. складає 37715,24 (долар США), що за курсом 7,99грн. складає 301344,79 грн., тому позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRКRGA00150744 від 03 травня 2007 року звернути стягнення на квартиру №106 загальною площею 47,70кв.м, житловою площею 26,0 кв.м, яка розташована у будинку АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. З отриманням витягу з Державного реєстру прав власності з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості , її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та отримання дублікатів правовстановчих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Пат КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселити Відповідача та інших осіб, які зареєстровані та 9або) проживають у квартирі АДРЕСА_1 зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 вересня 2013 рокупозов задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки що належить ОСОБА_2 на праві власності: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 47,70 кв.м., житловою площею 26 кв.м. для погашення заборгованості по кредитному договору від 03.05.2007 р. в сумі 301344,79 грн. станом на 14.02.2013 р., шляхом надання ПАТ КБ «Приват Банк» безперешкодного доступу до об'єкта іпотеки, з отриманням витягу Державного реєстру прав власності, проведенням дій щодо оформлення та отримання правовстановлюючих документів на нерухоме майно у відповідних установах підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з правом продажу вказаного об'єкта іпотеки від свого імені, з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 3242грн. 85 коп. судового збору.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 вересня 2016 рокуОСОБА_2 відмовлено в задовленні заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду матеріалам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог, щодо безперешкодного доступу до об'єкта іпотеки з отриманням витягу, з правом продажу вказаного об'єкта від свого імені, з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем та виселення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення. Також застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідач вважає, що його неналежним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, судові повістки про виклик та копію заочного рішення він не отримував, у зворотньому поштовому повідомлені не його підпис. Що позбавило його можливості надати заперечення проти позову та звернутися із заявою про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог позивача.

Крім того, судом першої інстанції при зверненні стягнення не зазначена початкова ціна предмету іпотеки.

Судом не враховано не отримання відповідачем досудової вимоги про виселення.

Суд не звернув уваги, що квартира на яку звернуто стягнення придбана не за рахунок кредитних коштів, тому відповідача не можливо виселити без надання іншого житлового приміщення.

Підвищення позивачем відсоткової ставки з 11,04 до 13,08 річних без письмового погодження із боржником, не враховано судом при визначені розміру заборгованості. А також не взято до уваги, що графіком погашення заборгованості визначено погашення заборгованості щомісячними платежами, тому просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог позивача.

При зверненні стягнення на іпотечне майно судом не взято до уваги, що розмір пені нарахований позивачем поза межами річного строку позовної давності, а також стягнуто подвійне нарахування штрафних санкцій.

Просив суд відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 03 травня 2007 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладеного кредитний договір № KRКRGA00150744 за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 14000(долар США) у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на споживчи цілі, а також у розмірі 1401 дол.США на сплату страхових платежів, зі сплатою 0,92 відсотків на місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості на строк до 02 травня 2017 р.( а.с.13-15).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним Договором між банком та відповідачем ОСОБА_2 03 травня 2007 р. укладено договір Іпотеки KRКRGA00150744 за умовами якого відповідач ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі- продажу від 31 березня 2007 року ( а.с.17-20).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань по кредитному договору, виникла заборгованість яка за наданим позивачем розрахунком станом на 14.02.2013 р. складає 37715,24 (долар США), що за курсом 7,99грн. складає 301344,79 грн., яка складається : 13083,07 дол.США - заборгованість за кредитом; - 9693,23 дол.США - заборгованість по процентам, 1400 дол.США - заборгованість по комісії;, 11713,18 дол.США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання, а також 31,29 дол.США- штраф ( фіксована части) та 1794,47 дол.США - штраф ( процентна складова) ( а.с. 6-8).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався ст. 40 «Про іпотеку», ст.109 ЖК України та дійшов висновку, що у зв'язку із невиконанням боржником ОСОБА_2 умов кредитного договору позивач, у відповідності до умов укладеного договору, має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселенням відповідача.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» на погашення заборгованості за укладеним кредитним договором KRКRGA00150744 від 03 травня 2007 року.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 1.1 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки.

В пункті 22 вищезазначеного договору від 03 травня 2007 року передбачено, що у випадку порушення кредитного договору позичальником іпотекодержатель направляє Іпотекодавцю і Позивчальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцяти денного строку вимога залишена без задоволення, іпотекодержавтель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки ( а.с.18).

15 листопада 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав ОСОБА_2 вимогу про погашення заборгованості в тридцяти денний строк з дня отримання вимоги та можливість подальшого звернення стягнення на заставне майно, яку згідно зворотного поштового повідомлення він отримав 09 січня 2013 року ( а.с.10-13,109).

Проте, вимоги Банку про погашення заборгованості відповідач не виконав, тому суд правильно звернув стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги, стосовно визначеного розміру загальної заборгованості без урахування строку позовної давності та вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

Як вбачається із заяви відповідача про перегляд заочного рішення від 30 березня 2016 року він заявляв клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності. ( а.с.51-56).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № KRКRGA00150744 від 03.05.2007 р. укладений між ПАТ Кб «ПриватБанк» та ОСОБА_2 не містить письмового застереження, щодо збільшення строку позовної давності, тому відповідно до ст.257 ЦК України застосуванню підлягає тривалістю три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Згідно договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами, згідно п.7.1. Договору щомісячно платежом у суму 222,93 дол.США у період з «03» по «07» числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року справа № 6-154 цс 15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням дати звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду із позовними вимогами 14 березня 2013 року та наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, із якого убачається, що останній черговий щомісячний платіж боржником здійснено 06 листопада 2008 року, що визнано сторонами та відповідає наданим Банком документам, із урахуванням заявленого клопотання відповідача в суді першої інстанції у заяві про перегляд заочного рішення про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності ( а.с.51-54), колегія суддів вважає необхідним застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності до вимог Банку про стягнення заборгованості за період поза межами трирічного строку позовної давності та відмовити в їх задоволенні за період до 10 березня 2010 року.

У зв'язку із чим, розмір заборгованості за кредитом становитиме 19755,60 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 7,99 станом на 14.02.2013року складає 157847,24 грн., яка складається з : 11576,41 дол. США - заборгованість по основній сумі кредиту ( за період з 10 березня 2010 року по 14 лютого 2013 року); 7227,20 дол. США - заборгованість за процентами за період з 10 березня 2010 року по 14 лютого 2013 року); 952 дол.США - комісія ( а.с. 6-8).

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача в частині застосування річного строку позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.1 Договору сторонами вставлено, що при порушені позичальником будь-якого зобов'язання передбаченого п.п. 2.2.2.,2.2.23 даного Договору, Банк має право нарахувати , а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню у розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн., за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати ( а.с.14).

З урахуванням дати звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду із позовними вимогами у березня 2013 року, розрахунку заборгованості та заявленого клопотання відповідача про застосування наслідків сплину строку давності, передбаченого ст.258 ЦК України , колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пеню за період з 12 березня 2012 року по 14 лютого 2013 рік у розмірі 38832,99 грн. та штрафи у сумі 14587,82 грн., які за змістом договору не є подвійною відповідальністю.

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги відповідача в частині безпідставного виселення відповідача, без надання іншого житлового приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

За змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Саме до цього зводиться висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 109 ЖК УРСР та положень Закону України «Про іпотеку», викладений у постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), який згідно зі статтею 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як убачається з матеріалів справи в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 31 березня 2007 року, тобто не за рахунок кредитних коштів ( а.с.17-20).

Крім того, як встановлено матеріалами справи та підтверджено сторонами в суді апеляційної інстанції відповідач ніколи не проживав у переданої в іпотеку квартирі, на час ухвалення рішення суду не проживав та не проживає в теперішній час, ніколи не був зареєстрований за зазначеною адресою, має постійне місце проживання: АДРЕСА_2.

Висновок суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для виселення ОСОБА_2 із зазначеної квартири без надання іншого постійного житла не відповідає вимогам законодавства, та згідно із ст.309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні цих позовних вимог.

Колегія суддів дійшла висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача в частині не зазначення судом першої інстанції початкової вартості при реалізації предмета іпотеки, з огляду на наступне.

На час перегляду справи в апеляційному порядку, з часу ухвалення оскаржуваного судового рішення пройшло три роки. Як видно з матеріалів справи заставне майно- квартира АДРЕСА_1 продана ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно договору купівлі- продажу від 16 січня 2015 року за ціною 110681 грн.( а.с.112-116). З розписки написано власноручно відповідачем ОСОБА_2 датованою 02 квітня 2013 року він погодився на продаж зазначеної вище квартири та зобов'язався не перешкоджати потенційним покупцям ( а.с. 107). Пунктом 33.4 Договору Іпотеки сторони визначили вартість предмету іпотеки у розмірі 88474,91 грн. ( а.с.20). Отже, оскільки квартиру на час перегляду справи в суді апеляційної інстанції на виконання судового рішення, яке набрало чинності у 2015 році продано за ціною значно вищою, ніж сторонами обумовлено в Іпотечному договорі, колегія суддів дійшла висновку про відсутні порушення прав відповідача та підстав для доповнення резолютивної частини рішення суду першої інстанції в частині зазначення початкової вартості предмета іпотеки, оскільки на даний час це не є актуальним з огляду на продаж заставного майна.

Колегія суддів не звертає увагу на посилання апеляційної скарги про зупинення виконання рішення суду , посилаючись на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ, вважає їх необґрунтованими.

Згідно ч.3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законодавства , чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зважаючи на набрання чинності вищезазначеного Закону 07 червня 2014 року, а ухвалення оскаржуваного судового рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 вересня 2013 року, закон не має зворотної дії у часі, тому не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, колегія суддів стягує з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору з 3242,85 грн. до 2112,68 грн.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 307, ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 вересня 2013 року змінити в частині визначеного розміру заборгованості за кредитним договором та розміру стягнутого судового збору та скасувати в частині виселення.

Визначити заборгованість за кредитним договором № KRКRGA00150744 від 03.05.2007 р. у розмірі 19755,60 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 7,99 станом на 14.02.2013року становить 157847,24 грн., яка складається з наступного: 11576,41 дол. США - заборгованість по основній сумі кредиту; 7227,20 дол. США - заборгованість за процентами; 952 дол.США - комісія, а також заборгованість за цим кредитним договором -38832,99 грн. - нарахованої пені та 14587,82 грн. - штрафу.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору з 3242,85 грн. до 2112,68 грн.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова