Єдиний унікальний номер 237/3594/13-ц Номер провадження 22-ц/775/1181/2016
Єдиний унікальний номер 237/3594/13-ц Головуючий у 1 інстанції Ліпчанський С.М.
Номер провадження 22-ц/775/1181/2016 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Постолової В.Г., Тимченко О.О.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» про визнання наказу про накладання дисциплінарного стягнення недійсним, поновлення на роботи, стягнення сум за дні вимушеного прогулу та моральної шкоди

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО»

на рішення Марїнського районного суду Донецької області від 27 травня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 27 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені: скасовано п.1 та п.2 наказу відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» № 1099 від 19 червня 2013 року відносно ОСОБА_1 щодо обявлення догани та обмеження нарахування премії на час дії дисциплінарного стягнення, скасовано наказ відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» № 129к від 21 червня 2013 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді диспетчера автомобільного транспорту автотранспортного цеху відособленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО»; стягнуто з відповідача ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 37 936,64 грн. та моральну шкоду за незаконне звільнення в розмірі 1000 грн.; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 608, 77 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО», просили скасувати рішення, ухвалите нове, оскільки рішення суду неправомірне, необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права: суд не дав належної оцінки поясненням ОСОБА_1 щодо вживання нею спиртних напоїв, не дослідив належним чином наявні в матеріалах справи докази, в звязку з чим зробив неправильні висновки про відсутність вини позивача. Суд не взяв до уваги той факт, що позивач просила звільнити її 24 червня 2013 року, що і було зроблено, але останній робочий день 21 червня 2013 року, протягом строку попередження позивач не відкликала заяву про звільнення, суд не розглянув і не дослідив усіх доказів, отже неповно зясував обставини, що мають значення для справи; твердження позивача про те, що вона працювала 25 червня 2013 року не відповідає обставинам справи; факт завдання моральної шкоди не доведено.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 заперечував проти задоволення скарги.

Позивач ОСОБА_1 до суду не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом при розгляді справи було встановлено, що наказом від 20 вересня 2005 року № 12-к ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду комірника, 20 липня 2009 року переведена на посаду диспетчера автотранспортного цеху, 07 червня 2013 року на території автотранспортного цеху відбувся святковий захід, на якому була присутня позивач, 10 червня 2013 року ОСОБА_1О подала заяву про звільнення за власним бажанням з 24 червня 2013 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 163,52 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не доведено вживання позивачем спиртних напоїв, що виключає правомірність накладення дисциплінарного стягнення, звільнення всупереч вимогам ч.2 ст.38 КЗпП України є передчасним та незаконним; незаконне звільнення позивача порушило його законні права та призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Як визначено ч. 1 ст. 142 КЗпП України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

Частиною 1 ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З матеріалів справи виходить, що 19 червня 2013 року відповідачем видано наказ №1099 «про результати службового розслідування в автотранспортному цеху», яким за порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку (п.3.2) оголошено догану працівникам автотранспортного цеху, в тому силі, ОСОБА_1 (т.1 арк..спр.25). При цьому порушення виявилося у вживання спиртних напоїв на території автотранспортного цеху.

Із змісту акту службового розслідування по факту нещасного випадку зі смертельним наслідком, затвердженого 18 червня 2013 року в. о. директора ДТЕК Курахівська ТЕС, вбачається, що в ході розслідування по факту нещасного випадку виявлені наступні факти та порушення: 7 червня 2013 року в адміністративному приміщенні автотранспортного цеху було організовано вживання спиртних напоїв з причини звільнення на пенсію ОСОБА_4. На заході були присутні 24 особи, у тому числі 22 працівника автотранспортного цеху, включаючи начальника цеху ОСОБА_5 та його заступника ОСОБА_6, 1 працівник ТОВ «ДТЕК Сервіс», 1 пенсіонер колишній працівник цеху. Даний захід проводився за згодою начальника автотранспортного цеху ОСОБА_5, який був присутнім на заході та покинув приміщення автотранспортного цеху близько 19.00 год., залишивши ОСОБА_6 контролювати захід. Проте останній під час розвитку конфлікту розгубився та не зміг взяти ситуацію під контроль. В результаті конфлікту, приблизно о 21.00 год., ОСОБА_7 була завдана черепно-мозкової травма внаслідок падіння, яка потягла за собою смерть потерпілого. Комісія дійшла висновку, що всіма присутніми на заході працівниками був грубо порушений пункт 3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку згідно з яким, «На території підприємства забороняється продаж та вживання спиртних напоїв, а також поява на роботі в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного спяніння», та порушено вимогу робочої інструкції - «Дотримуватись та виконувати вимоги правил охорони праці, пожежної безпеки, правил охорони довкілля, правил внутрішнього трудового розпорядку».

Тобто, актом розслідування підтверджено, що захід проводився на території автотранспортного цеху з дозволу його начальника, у присутності начальника цеху та заступника начальника цеху, у позаробочий час, а безпосередньо позивач не приймав участь у конфлікті, в результаті якого ОСОБА_7 отримав травму.

Доводи апеляційної скарги про тре, що суд не дав належної оцінки письмовим поясненням ОСОБА_1, в яких зазначено, що вона вживала спиртні напої, не є підставою для скасування рішення.

Саме по собі це доповнення до пояснення, дописане 11 червня 2013 року на поясненні від 10 червня 2013 року (арк. спр. 61), не свідчить про законність наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки при накладенні дисциплінарного стягнення відповідач не дотримався вимог ст. 149 КЗпП України. Зокрема фактичних обставин про те, що захід проводився на території підприємства не в робочий час, з дозволу начальника автотранспортного цеху, у червоному кутку цеху, про що на вікні диспетчерської кімнати на першому поверсі було зроблене письмове оголошення та запрошення на захід. При цьому адміністрацією підприємства вказаний захід не був заборонений, а негативні наслідки настали не від дій позивача. Тобто, при накладенні стягнення на позивача адміністрацією на враховані ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяна ним шкода та обставини, за яких вчинено проступок.

Отже, висновок суду про відсутність підстав для оголошення догани за вживання спиртних напоїв та заборону нарахування премії на час дії дисциплінарного стягнення ґрунтується на обставинах справи та нормах законодавства про працю.

Також є вірними висновки суду першої інстанції про передчасне та незаконне звільнення позивача всупереч вимогам ч. 2 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

На підставі п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст. 38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч. 4 ст. 24 КЗпП). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

У заяві про звільнення за власним бажанням від 10 червня 2013 року позивач просила звільнити її з 24 червня 2013 року (т. 1 арк.спр.62).

Сторонами не оспорюється, що 24 червня 2013 року був вихідним днем.

Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже останнім строком закінчення попередження повинно було бути 25 червня 2013 року.

Відповідач видав наказ про звільнення 21 червня 2013 року, чим порушив право позивача на відкликання заяви до закінчення строку попередження про звільнення (т.1 арк. спр. 89).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач протягом строку попередження не відкликала заяву про звільнення необґрунтовані.

Так, із акту № 2 від 21 червня 2013 року про відмову у ознайомленні з наказом №129к від 21 червня 2013 року про звільнення за власним бажанням вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись із наказом та поставити про це підпис, від чого позивач відмовилась, а також відмовилась забрати трудову книжку. Вказане свідчить про те, що позивач не бажала звільнення.

Враховуючи вказані обставини справи, наказ про звільнення винесений відповідачем передчасно, що є порушенням права позивача на відкликання заяви про звільнення за власним бажанням.

Крім того, в матеріалах справи наявні подорожні листи вантажного автомобіля (т.1 арк.спр.18-21), з яких вбачається, що ОСОБА_1 працювала 25 червня 2013 року, що також свідчить про її намір продовжити роботу та відмовитися від звільнення.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом розяснень, викладених в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 щодо відсутності примусу, безпідставні, оскільки дане розяснення стосується можливості підприємства звільнити працівника за вчинення винних дій до закінчення строку попередження про звільнення за ст. 38 КЗпП України, а позивача було звільнено саме за цією статтею.

Так само є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що подорожні листи вантажного автомобіля складені не 25 червня 2013 року, а раніше, оскільки в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази цьому.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що незаконне звільнення позивача порушило його законні права та призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та з урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди - 1 000 гривень, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт спричинення моральної шкоди позивачу недоведений не відповідають обставинам справи, оскільки саме по собі незаконне звільнення працівника з роботи призводить до моральних страждань або втрати ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» відхилити.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 27 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: