У х в а л а

іменем україни

04 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ в натурі домоволодіння та відновлення меж земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 12 червня 1986 року вона є власником 21/100 частини домоволодіння, розташованого на земельній ділянці площею 500 кв. м за адресою: АДРЕСА_1. Власником інших 79/100 частини домоволодіння є відповідач. Посилаючись на те, що вона бажає виділити в натурі свою частку у домоволодінні та визначити порядок користування і володіння земельною ділянкою, проте відповідач у добровільному порядку відмовляється вчинити такі дії, позивач просила поділити домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель і споруд, розташованих за вищевказаною адресою між власниками, виділити їй в натурі частину житлового приміщення згідно з планом забудови, визнавши за нею право власності на вказану частину будинку й господарських споруд, іншу частину будинку та господарські споруди виділити відповідачу, а також визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

У липні 2015 року ОСОБА_4 частково змінила предмет позову й просила відновити межі земельної ділянки, розташовані по АДРЕСА_1, а також розділову межу між її земельною ділянкою та ОСОБА_5 В іншій частині позовні вимоги підтримала.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 12 червня 1986 року, виданого Антоновською селищною радою м. Херсона на підставі рішення від 04 червня 1968 року № 62/6 ОСОБА_4 належить 21/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 є власником 79/100 частини вказаного домоволодіння на підставі договору дарування від 05 грудня 2007 року.

Житлові будинки співвласників та господарські споруди розташовані на земельній ділянці загальною площею 604 кв. м, з яких 500 кв. м виділені наказом директора радгоспу «Винрозсадник» Херсонського радгоспвинтресту від 11 листопад 1964 року № 3-3 ОСОБА_8 для користування, а 104 кв. м - самозахоплення.

Відповідно до наказу радгоспу «Винрозсадник» Херсонського радгоспвинтресту від 24 листопада 1970 року № 8/3 земельна ділянка розміром 0,025 га, із виділеної ОСОБА_4 за зазначеної адресою, була передана у користування ОСОБА_9, а наказом від 22 березня 1977 року № 13, після смерті ОСОБА_9, - у користування йог дружині ОСОБА_10

Рішенням виконавчого комітету Антонівської селищної ради м. Херсона від 02 квітня 1986 року № 40/4 окремо були прийняті в експлуатацію будинок ОСОБА_10 та будинок ОСОБА_4, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі рішення цього ж органу від 04 червня 1986 року № 62/6 ОСОБА_10 та ОСОБА_4 було отримано свідоцтва про право власності на домоволодіння, а саме: ОСОБА_10 на 79/100 частини житлового будинку, ОСОБА_4 - на 21/100 частини житлового будинку.

В останньому рішенні виконавчого комітету Антонівської селищної ради м. Херсона міститься посилання про те, що за сторонами визнається право на ідеальні частки домоволодіння, яке розташоване на загальній земельній ділянці.

Також, із технічної документації інвентарної справи Херсонського БТІ вбачається, що розділової' межі на зазначену земельну ділянку в натурі (на місцевості) встановлено не було, про що свідчить і той факт, що свідоцтва про право власності співвласникам вищезазначеного будинковолодіння видані не на будинки збудовані на цій земельній ділянці, а на частки (21/100 та 79/100), що є у спільній власності.

Крім того, судами встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 07 травня 2007 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_4 про встановлення порядку користування земельною ділянкою було відмовлено за необґрунтованістю.

Із мотивувальної частини вказаного судового рішення вбачається, що в архівних документах земельно-обліковій документації виконавчого комітету Антонівської селищної ради м. Херсона схематичний план із проектом встановленням порядку користування присадибною земельною ділянкою співвласників будинку за вищезазначеною адресою відсутній. Встановити порядок користування земельною ділянкою, винести у натуру (на місцевості) межі земельних ділянок неможливо, оскільки зазначене суперечить вимогам санітарних правил і правил протипожежної безпеки, перешкоджає нормальному користуванні будинками та здійсненню догляду за ними, порушує права відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відновлення меж спірної земельної ділянки, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, дійшли обґрунтованого висновку про те, що сторони є власниками ідеальних часток у спільному будинковолодінні, тому вимога про встановлення меж земельної ділянки, які б розділили спільне будинковолодіння сторін не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Як вбачається із долучених до касаційної скарги матеріалів рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 серпня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про виділ в натурі спірного будинковолодіння в апеляційному порядку не оскаржувалося та не було предметом перевірки суду апеляційної інстанції, тому, з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 324 ЦПК України у суду касаційної інстанції відсутні повноваження щодо перегляду рішення суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції й висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К.Парінова

А.О.Леванчук

О.В.Ступак