Номер провадження: 22-ц/785/4487/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Кравець Ю.І., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційні скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задоволений частково.

Визнано відомості, які розповсюджені ОСОБА_4, які викладені в його зверненні до Голови комісії з державних нагород України в Одеській області ОСОБА_5 від 11 грудня 2015р., в частині фраз:

«ОСОБА_2 - махровий аферист фальсифікатор, який підробив чотири паспорта, і скористався ними з корисною метою задля отримання двох кімнатної квартири ...

«ОСОБА_6 шахрайським шляхом оформив на себе приватний будинок самотньої хворої вісімдесятирічної в'язниці гетто ОСОБА_7, котра виїхала до Ізраїлю на ПММ, яку він тривалий час переконував в тому, що її будинок буде проданий, а отримані гроші потраплять на будівництво меморіалу жертв Голокосту. Проте будинок був проданий, а отриманні кошти привласнив собі для розвитку приватного бізнесу» - недостовірною, а також такою, що та порочить гідність, честь та ділову репутацію ОСОБА_2.

Зобовязано ОСОБА_4 (що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 б. 131, кв. 25, паспорт серії КЕ 528829, виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 28.01.1997р.) спростувати відомості, які розповсюджені ОСОБА_4, в його зверненні до Голови комісії з державних нагород України Одеській області ОСОБА_5 від 11 грудня 2015р., в частині фраз:

«ОСОБА_2 - махровий аферист фальсифікатор, який підробив чотири паспорта, і скористався ними з корисною метою задля отримання двох кімнатної квартири ...

«ОСОБА_6 шахрайським шляхом оформив на себе приватний будинок самотньої хворої вісімдесятирічної в'язниці гетто ОСОБА_7, котра виїхала до Ізраїлю на ПММ, яку він тривалий час переконував в тому, що її будинок буде проданий, а отриманні гроші потраплять на будівництво меморіалу жертв Голокосту. Проте будинок був проданий, а отриманні кошти привласнив собі для розвитку приватного бізнесу» шляхом письмового звернення до Голови комісії з державних нагород України в Одеській області ОСОБА_5 у термін протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_4 (що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 б. 131, кв. 25, паспорт серії КЕ 528829, виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 28.01.1997р.) на користь ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 б. № 12/14, кв. 77) моральну шкоду у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Звільнено ОСОБА_4 від сплати судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд змінити рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2016 року, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судовий збір в повному обсязі.

В свою чергу, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2016 року та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що 11 грудня 2015р. ОСОБА_4 звернувся до Голови комісії з державних нагород України Одеської області ОСОБА_5 з листом, в якому, у тому числі були наступні відомості:

« ОСОБА_2 - махровий аферист фальсифікатор, який підробив чотири паспорта, і скористався ними з корисною метою задля отримання двохкімнатної квартири ...

ОСОБА_6 шахрайським шляхом оформив на себе приватний будинок самотньої хворої вісімдесятирічної в'язниці гетто ОСОБА_7, котра виїхала до Ізраїлю на ПММ.

Тривалий час до цього … він переконував її в тому, що її будинок буде проданий, а отриманні гроші потраплять на будівництво меморіалу жертв Голокосту... незабаром будинок був проданий, а отриманні кошти привласнив собі для розвитку приватного бізнесу... ;

ОСОБА_6 багато років співпрацював з сепаратистами ОСОБА_8,, головним редактором телеканалу « Академія» , який належить ОСОБА_9

.. .Користується високим заступництвом ОСОБА_9 з академіком Файтенберг - Бланком , генералами Керницким і Катеринчуком, колишніми нач. УВС Одеської області, колишнім міністром МВС ОСОБА_10.....

Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд зазначає, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Пунктами 18, 19 постанови передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

З урахуванням вищевказаних вимог закону, обставин справи, з урахуванням того, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 січня 2007 року вже визнавався факт розповсюдження відповідачем недостовірних відомостей, проте така інформація була повторно розповсюджена відносно ОСОБА_11 відповідачем, з урахуванням відсутності вироків про скоєння позивачем будь-яких злочинів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розповсюдження недостовірної інформації принизили честь, гідність та ділову репутацію позивача, який є керівником громадської організації, окрім розповсюдження інформації щодо того, що «ОСОБА_6 багато років співпрацював з сепаратистами ОСОБА_8,, головним редактором телеканалу « Академія» , який належить ОСОБА_9

.. .Користується високим заступництвом ОСОБА_9 з академіком Файтенберг - Бланком , генералами Керницким і Катеринчуком, колишніми нач. УВС Одеської області, колишнім міністром МВС ОСОБА_10....», що є оціночним судженням, оскільки не містить яких-небудь фактичних даних.

Позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог про захист честі, гідності, діловою репутації.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у позадоговірних відносинах передбачені ст. ст. 23 і 1167 ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності і вини особи, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Тому, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що розповсюдження недостовірної інформації призвело до порушення нормального ритму життя позивача, наявності довготривалої психотравмуючої ситуації, погіршення загального і психічного стану здоров'я, підірвання авторитету як керівника громадської організації.

Тому на підставі вищенаведеного, керуючись засадами розумності та справедливості, суд першої інстанції вірно задовольнив частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 8000грн.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційних скарг представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суттєвими не являються, оскільки в них викладені відомості, які вже були предметом розгляду суду першої інстанції і судом їм надана належна оцінка, тому, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, до яких суд дійшов з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційних скарг не обґрунтовані, тому, висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Ю.І. Кравець

ОСОБА_12