Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2016 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

при секретарі Малюговій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 свої вимоги до суду мотивував тим, що з 11.07.2013 року він був власником автомобіля НОМЕР_1. 12.09.2013 року ОСОБА_3 з метою зясування стосунків з колишньою дружиною ОСОБА_2 умисно зламав ручку фіксації автоматичної коробки передач, виламав скло у дверях автомобіля, сокирою завдав численних пошкоджень автомобілю. Своїми діями відповідач завдав позивачу майнову та моральну шкоду. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 33 965,93 грн. завданої матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 збільшив позовні вимоги. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 43 597,96 грн. майнової шкоди вартості відновлювального ремонту, 10 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 позов підтримали повністю.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_6 позов не визнали, заперечили проти нього, пояснивши суду, що 24 лютого 1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Під час шлюбу вони придбали за спільні кошти автомобіль марки «Ford Kuga», номерний знак НОМЕР_2. Завдаючи пошкоджень автомобілю ОСОБА_3 був впевнений що задає шкоду належній йому половині спільного майна подружжя. Зняття з обліку автомобіля без відома ОСОБА_3 та за відсутності його згоди відбулося 11.07.2013 року у Вінницькому ВРЕР ДАІ. Новим власником автомобіля став ОСОБА_1. 12.09.2013 року автомобіль марки «Ford Kuga»було пошкоджено. Лише 20.08.2014 року позивач звернувся до суду про відшкодування шкоди. На момент звернення до суду ОСОБА_1 вже не був власником автомобіля оскільки 06.12.2013 року зняв його з обліку для реалізації. Щодо розміру завданої майнової шкоди позивачем не надано жодних документів, які б свідчили про понесені ним збитки. Тому відсутня можливість встановити чи дійсно проводився ремонт автомобіля марки «Ford Kuga». Щодо завданої моральної шкоди із позовної заяви неможливо дійти висновку щодо глибини душевних страждань ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третю особу та її представника, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов не доведений та не обґрунтований а тому задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов з наступного.

12.09.2013 року ОСОБА_3, з метою зясування стосунків з колишньою дружиною ОСОБА_2, на автодорозі сполученням с. Виноградне та смт. Муровані Курилівці Вінницької області, своїм автомобілем НОМЕР_3 перешкодив рух автомобілю НОМЕР_4, яким керувала ОСОБА_2, підійшов до вказаного автомобіля, зламав ручку фіксації автоматичної коробки передач, виламав скло у дверях автомобіля, сокирою завдав численних пошкоджень автомобілю.

У судовому засіданні встановлено, що станом на час спричинення шкоди автомобілю НОМЕР_1, а саме 12.09.2013 року, його власником був позивач ОСОБА_1 Реалізація та перереєстрація на ОСОБА_1 автомобіля марки «Ford Kuga», 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WF0RXXGCDRBC45118, колір - білий, була проведена 11.07.2013 року у Вінницькому центрі надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів. ОСОБА_1 було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САР 924803 від 11.07.2013 року.

Згідно заяви №31784245 від 06.12.2013 року «зняття з обліку для реалізації» 06.12.2013 року ОСОБА_1 зняв з обліку для реалізації автомобіль марки «Ford Kuga», 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WF0RXXGCDRBC45118, колір - білий.

Згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Згідно ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

На час звернення з позовом до суду 20.08.2014 року ОСОБА_1 не був власником автомобіля НОМЕР_1, тому він є неналежним позивачем у справі і в нього відсутнє право вимоги.

Згідно поданої та уточненої позовної заяви ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_3 матеріальні збитки, а саме: 43 597,96 грн. вартість відновлювального ремонту; 937,15 грн. судові витрати; 1030, 00 грн. вартість автотоварознавчого дослідження автомобіля, а також 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Неможна вважати, що завдано майнову шкоду володільцю, який не поніс фактичних витрат на відновлення речі.

На підтвердження реальних збитків позивачем подано лише висновок експерта №460Е-09/13 автотоварознавчого дослідження складений 20.09.2013 року та акт здачі приймання робіт (надання послуг) №1113 від 18 вересня 2013 року на суму 1030 грн. і квитанція до прибуткового касового ордеру щодо сплати вищевказаної суми. Жодних інших документів, які б свідчили про понесені позивачем збитки суду не надано. Жодних квитанцій чи чеків, які свідчать про ремонт автомобіля марки «Ford Kuga», 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WF0RXXGCDRBC45118, колір - білий , якою організацією чи іншим субєктом був проведений ремонт автомобіля суду не надано.

Як пояснила у судовому засіданні ОСОБА_2 усі дії щодо використання автомобіля марки «Ford Kuga», замовлення експертизи вона виконувала згідно довіреності, яка була виписана на неї ОСОБА_1 ОСОБА_4 вона керувала автомобілем під час його пошкодження 12.09.2013 року.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Витрати на ремонт автомобіля в частині заміни пошкоджених деталей не є реальними збитками особи, оскільки не враховують залишкову вартість таких замінених деталей.

Жодних платіжних доручень із відповідним призначенням платежу, чеків або будь-яких інших законних документів, що підтверджують факт перерахування коштів за ремонт автомобіля позивачем не надано.

Отже, на підставі поданих позивачем документів неможливо встановити чи дійсно проводився ремонт автомобіля марки «Ford Kuga».

Суд визнає недопустимим доказом у справі висновок №460Е-09/13 автотоварознавчого дослідження, оскільки він проведений не в межах цивільної справи, не за клопотанням сторін та дає відповідь на питання, які судом не ставилися.

Згідно ч. 4 ст. 147 ЦПК України у висновку експерта обовязково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків.

Відповідно до п. 6 Постанови Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі і в нього відсутнє право вимоги, тому його вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає. Крім того, позивачем не доведено в чому саме полягають його душевні страждання, яка їх глибина та тривалість.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ст. ст. 185,187,189 ЦПК України.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються стороні, на користь якої ухвалено рішення. Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, тому вимога позивача про стягнення судових витрат задоволенню не підлягає.

За таких обставин суд, керуючись ст. ст. 5, 10, 60, 88, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 346, 386,22, 1192 ЦК України, -

В И Р I Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення, а неприсутніми особами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: