Справа № 137/2180/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" червня 2016 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Гопкіна П.В.,

за участі секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що біля 09:15 години 29.10.2014 р. ОСОБА_3 (третя особа по справі), будучи водієм ФОП «ОСОБА_2 (відповідача в справі), при виконанні трудових обовязків, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись на 73 кілометрі автошляху Бердичів-Хмільник-Літин, під час повороту на грунтову дорогу допустив порушення п.10 Правил дорожнього руху України: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». Внаслідок допущеного порушення правил дорожнього руху ОСОБА_3 допустив зіткнення із автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 в той час, коли позивач по справі здійснював маневр обгону. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_3, було технічно пошкоджено, а пасажир ОСОБА_4, який перебував у вказаному автомобілі, отримав тілесні ушкодження середнього ступеня важкості.

Автомобіль Opel Combo, д.н.з. НОМЕР_4, належить позивачу на праві приватної власності, а автомобіль НОМЕР_1, належить відповідачці ОСОБА_2 та на момент вчинення ДПТ керуванням якого здійснював ОСОБА_3, виконуючи трудові обовязки водія відповідно до трудового договору.

Під час ДТП позивачу заподіяний матеріальний збиток у розмір 143 369 (сто сорок три тисячі шістдесят девять) гривень 81 коп., частину з якого у розмірі 50 000 (пятдесят тисяч гривень) відшкодовано останньому за договором страхування цивільно-правової відповідальності згідно полісу ПрАТ «УСК «Княжа Вієна ОСОБА_5».

Позивач зазначає, що крім матеріальної шкоди, йому завдано моральну шкоду, яка виразилася в тому, що він страждав та переживав, втратив рівновагу та спокій, не мав можливості використовувати свій автомобіль у повсякденному житті, що внесло для нього та його сімї відповідні незручності та змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Просить суд стягнути із відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 93 969 грн. 81 коп., моральну шкоду в сумі 5000 гривень, 3 000 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката та судові витрати згідно доданих квитанцій.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з'явився надавши через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність. (а.с. 1 том 2). У попередніх судових засіданнях позивач та його представник-адвокат ОСОБА_6 уточнили позовні вимоги, просили ухвалити рішення яким стягнути із відповідача на користь позивача 132081 грн. 68 коп. заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди, 3000 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката, 1370 грн. 82 коп. сплаченого судового збору та 1536 грн. понесених витрат на оплату автотоварознавчої експертизи (а.с. 172 том 1), заявили, що вважають автомобіль фізично знищеним.

Представник відповідача-адвокат ОСОБА_7, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги (а.с. 70 том 1), в судове засідання не з'явилась, в черговий раз надіславши на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з участю в іншому судовому засіданні. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнавала. Щодо відшкодування шкоди поставила під сумнів висновок експерта, оскільки останнім при дослідженні ринку автомобілів Opel "Combo", 2008 року випуску, в мережі інтернет до вартості вищезазначеної моделі автомобілів із механічною коробкою передач прирівняно автомобіль із автоматичною коробкою передач, що як на її думку збільшує його вартість при виготовленні висновку. Щодо моральної шкоди, то на думку представника, вона не підлягає до задоволення, оскільки позивач будь - яких доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди не надав.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання вкотре не з'явилася ( як не з'являлась у минулі судові засідання), хоча про дату і час судового розгляду повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Оскільки відповідно до розписки про тримання повістки, котра знаходиться в матеріалах справи, представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_7 отримала повістку 10.06.2016 р. (а.с. 23 том 2), відтак вважається що відповідач ОСОБА_2 також повідомлена належним чином в силу положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та його представник-адвокат ОСОБА_8 до судового засідання також не з'явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду ОСОБА_3 повідомлявся належним чином (а.с. 22 том 2).

Варто звернути увагу, що ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, прийнятою Радою Європи 04.11.1950 року, гарантується кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної чи господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Так, цивільна справа за № 137/2180/15-ц надійшла до Літинського районного суду Вінницької області 14.12.2015 р., відповідач та її представник неодноразово належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 61 том 1, 68 том 1, 108 том 1, 146 том 1, 185 том 1, 216 том 1, 23 том 2), проте зловживаючи своїми процесуальними правами намагались затягувати розгляд справи (а.с. 62 том 1, а.с. 94 том 1, 171 том 1, 24 том 2), тим самим прямо порушуючи процесуальний закон, котрий встановлює граничний строк розгляду цивільних справ - не більше двох місяців з дня відкриття провадження в справі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду», суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З метою дотримання розумних строків розгляду справ даної категорії, враховуючи систематичність неявки відповідача та її представника у судові засідання, їх процесуальну поведінку, котра проявлялася у зловживанні своїми процесуальними правами та намаганням затягнути судовий процес, а також заяву позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання.

Заслухавши пояснення учасників процесуальної дії, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 29.10.2014 р. приблизно о 09:15 годині на 73 кілометрі автошляху Бердичів-Хмільник-Літин, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, що належить ФОП «ОСОБА_2Б.», під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_5, що призвело до пошкодження транспортних засобів джерелом підвищеної небезпеки, що підтверджується також протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.10.2014 р. та фото ілюстративною таблицею до протоколу огляду місця події (а.с. 8-14 том 1).

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 28.07.2015 р., котрий набрав законної сили 27.08.2015 р., ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмір 300 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 5100 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік (а.с. 23-24 том 1 ).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, до підстав звільнення від доказування належить вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення як такі, що обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Одночасно, згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно п.6 ПП ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4, від 01.03.2013 р. (далі Постанова), особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА 036232, що видане 12.08.2009 р. Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області, власником автомобіля НОМЕР_6, являється ОСОБА_2 (а.с. 16 том 1).

Відповідно до пп.3 п.6 Постанови, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Факт трудових відносин між відповідачем ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_3 підтверджується трудовим договором від 23.05.2012 р., зареєстрованим за № 0 29.05.2012 р. у Лівобережному міжрайонному центру зайнятості м. Вінниця (а.с. 19 том 1). Одночасно відповідно до довідки за № 01-28/1133 від 13.05.2016 р. станом на 13.05.2016 р. (на час розгляду справи) трудовий договір № 0 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не знятий з реєстрації в Лівобережному міжрайонному центрі зайнятості м. Вінниці (а.с. 228 том 1).

Відповідно до п. 15 Постанови, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Як вбачається з п.п. 30.1., 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За клопотанням позивача ОСОБА_1 та його представника-адвоката ОСОБА_6 судом було призначено автотоварознавчу експертизу (а.с. 103 том 1).

Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 489/16-21 від 14.03.2016 р., матеріальний збиток завданий власнику автомобіля Opel Combo, реєстраційний номер НОМЕР_4, 2008 року виготовлення, внаслідок пошкодження при ДТП, згідно розрахунків складає: - 182081 (сто вісімдесят дві тисячі вісімдесят одну) гривню 63 коп. (а.с. 124-139 том 1).

Одночасно позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні висловив позицію згідно якої належний йому автомобіль НОМЕР_3, вважає фізично знищеним.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 28 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до чеку за № 101340 від 05.11.2015 р. страховою компанією на рахунок позивача перераховано 50 000 гривень за шкоду заподіяну майну (а.с .49 том 1).

Оскільки страхової виплати недостатньо для повного відшкодування шкоди, відповідач ОСОБА_2 зобов'язана сплатити позивачу ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, тобто: 182 081,63 грн. - 50 000 грн = 132 081 (сто тридцять дві тисячі вісімдесят одну гривню) 63 коп.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього у її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоджу та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Під час розгляду справи достовірно встановлено, що ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_7, що належить ОСОБА_2, виконуючи свої трудові обовязки здійснив ДТП, що встановлено вироком Літинського районного суду Вінницької області від 28.07.2015 р., який набрав законної сили 28.07.2015 р., тому саме ОСОБА_2, в силу вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України (як власник джерела підвищеної небезпеки), має відшкодувати заподіяну шкоду. Однак, враховуючи усі встановлені обставини в справі, суд знаходить заявлену суму моральної шкоди в розмірі 5000 гривень занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000 гривень виходячи з засад розумності та справедливості, оскільки позивачем та його представником не обґрунтовано суму заявленої моральної шкоди, а також не надано доказів про перенесення позивачем переживань, страждань, а також втрати рівноваги та спокою.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої винесено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно договору про надання правової допомоги по цивільній справі від 08.12.2015 р. (а..с 50 том 1), та довідки за № 777 від 08.12.2015 р., позивач ОСОБА_1 у відповідності до договору про надання правової допомоги сплатив адвокату ОСОБА_6 гонорар в сумі 3000 (три тисячі грн.) за складення заяви та ведення в Літинському районному суді Вінницької області цивільної справи про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (а.с. 51 том 1), котрі у своє чергу підлягають стягненню із відповідача на користь позивача у якості судових витрат.

Відповідно до квитанції за № QS27721227 від 01.03.2016 р. ОСОБА_1 сплатив Київському науково-дослідному інституту судових експертиз 1 536.00 грн. за експертизу № 489/16-21 (а.с. 156 том 1), котрі також підлягають стягненню із відповідача на користь позивача у якості судових витрат.

Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених відповідачем за вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с. 1 том 1), за виключенням переплаченої суми судового збору повернутої ухвалами суду від 31.03.2016 р. та 15.04.2016 р. (а.с. 158 том 1, а.с. 179 том 1) складає 6090.00 грн. - 4219.18 грн. - 500.00 грн. = 1370.82 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір по частині задоволених вимогах ( відповідно до п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір") становить: (132081,63 грн. матеріальної шкоди + 1000 грн. моральної шкоди) : 100 = 1330.82 грн.

1330.82*100% : 1370.82 грн. ціни позову = 97.08 %.

Тобто 97.08 % від суми сплаченого судового збору (97.08% * 1370.82 грн:/100% = 1330,79 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 979, 988, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57-61, 197, 212 - 215, 218 ЦПК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 23.12.2014 року, ПП ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4, від 01.03.2013 р., ППВСУ "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4, від 31 березня 1995 року, Закону України "Про судовий збір", суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії АВ 213702, виданий Хмільницьким МРВ УМВС у Вінницькій області), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 132081 (сто тридцять дві тисячі вісімдесят одну гривню) 63 коп. у відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, 1000 (одну тисячу) гривень у відшкодування моральної шкоди, 3000 (три тисячі) гривень на оплату правової допомоги адвоката, 1330 (одну тисячу триста тридцять) гривень 79 коп. сплаченого судового збору та 1536 (одну тисячу п'ятсот тридцять шість гривень) у відшкодування витрат на оплату проведеної авто-товарознавчої експертизи.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у судовому засіданні, однак не були присутні при проголошенні рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : Гопкін П. В.