Справа № 699/572/16-ц
Номер провадження 2/699/393/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2016 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі

головуючого-судді Савранського О.А.

за участю - секретаря Ященко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Корсуні-Шевченківському цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд

встановив:

Позивач пред'явив у суд даний позов і просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 773980,14 грн. що становить за курсом НБУ станом на 06 червня 2016 року 30956,64 доларів США посилаючись на те, що перший відповідач порушив умови кредитного договору, згідно якого 23 липня 2007 року банк надав йому кредит в сумі 13 943 доларів США для оплати придбаного автомобіля зі сплатою 12,55 % річних та терміном погашення до 22 липня 2014 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору з другим відповідачем був укладений договір поруки. Але позичальник порушив умови договору, в результаті чого виникла заборгованість, яку він добровільно погашати не бажає. Тому позивач і пред'явив даний позов.

У суд представник позивача Яценко Є.О. не з'явився, згідно наданої письмової заяви просить розглянути справу за відсутності представника, повністю підтримує позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду в порядку ст.74 ЦПК України у судове засідання повторно не з'явилися,надавши письмове заперечення про відмову в задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку позовної давності, просять справу розглянути без їхньої участі. Підстави для ухвалення заочного рішення відсутні.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що у позові належить відмовити в силу наступного.

У суді встановлено, що 23 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на даний час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») і ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №895/06-034-513 на купівлю автотранспортних засобів, згідно з яким було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 13943,00 дол. США зі сплатою процентів в розмірі 12,55% річних та порядком погашення суми основної заборгованості згідно графіку з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 22 липня 2014 року на умовах визначених цим договором.

Додатковою угодою №1 про внесення змін до договору кредиту було збільшено відсоткову ставку за користування кредитними коштами в розмірі 13,5 % річних з 20 жовтня 2008 року.

Відповідно до п.1.2. ст.1 Договору кредиту кредит надавався позичальнику для оплати придбаного автомобіля марки Chevrolet Niva 21230L, 2007 року випуску, синього кольору, згідно з договором купівлі-продажу №1686 від 20 липня 2007 року укладеним з ВАТ «Черкаси-Авто».

Відповідно до п.2.1. ст.2 Договору кредиту надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті з позичкового рахунку шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування позичальником на цілі, визначені п. 1.2. ст.1 цього Договору.

Таким чином банк виконав свої зобов'язання за договором у повному обсязі, надавши позичальнику кредит в розмірі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

Погашення кредиту передбачалося у наступній послідовності: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штраф ( п.2.5 Договору кредиту).

Відповідно до 2.4. ст.2 Договору кредиту нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця (без урахування останнього робочого та послідуючого неробочих днів місяця), а також кінцевий термін повернення заборгованості визначений кредитним договором.

Згідно п. 3.2.3. ст.3 Договору кредиту кредитор має право вимагати повернення всього кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі, в т.ч. затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць.

Відповідно до п. 4.1. ст.4 Договору кредиту у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4. цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

Відповідно до п. 4.2. ст.4 Договору кредиту у разі порушення вимог п.п.3.3.2 - 3.3.17. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10% від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок.

15 листопада 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і позичальником було укладено договір про внесення змін №1 до Договору кредиту № 895/06-034-513 від 23 липня 2007 року, яким встановлено: погашення залишку заборгованості позичальника за кредитом та процентами, що нараховані станом на 15 листопада 2012 року здійснюватиметься після спливу трьох місяців з дати підписання цього договору про внесення змін; процентну ставку за користування кредитом в розмірі 1% річних протягом тримісячного строку з дати підписання цього договору про внесення змін; погашення кредиту в сумі 11287,00 дол. США здійснюється позичальником не пізніше 14 лютого 2013 року. Також встановлено порядок сплати процентів за користування кредитом та черговість погашення заборгованості позичальником за договором кредиту.

Згідно п.1.3. ст.1 Договору кредиту в якості забезпечення позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпечення заставою вимоги 23 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на даний час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») і ОСОБА_1 був укладений договір застави № ДЗ895/06-034-513 транспортного засобу марки Chevrolet модель Niva 21230L, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, заставною вартістю 69300,00 грн.

Згідно п.1.3. ст.1 Договору кредиту в якості додаткового забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Договором кредиту 23 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на даний час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 1-895/06-034-513, згідно якого поручитель ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, та у випадках, передбачених Договором кредиту (п. 1.1. ст.1 Договору поруки).

П.1.2. ст.1 Договору поруки встановлено, що поручитель ознайомлений з умовами Договору кредиту, жодних заперечень, а також непорозумінь його положень не має.

15 листопада 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і позичальником та поручителем було укладено договір про внесення змін до договору поруки №1-895/06-034-513 від 23 липня 2007 року, яким викладено у новій редакції п.п.2.1.1. та п.п.2.1.2. п.2.1. ст.2 Договору поруки, а саме: п.п.2.1.1. п.2.1. ст.2 «повернення кредиту в розміні 11287,00 доларів США в строки та в порядку з (графіком) погашення заборгованості відповідно до Договору яким обумовлене Основне зобов'язання та з кінцевим терміном погашення кредиту до 22.07.2014, а також дострокового погашення у випадках, передбачених Договором яким обумовлене Основне зобов'язання»; п.п.2.1.2. п.2.1. ст.2 «сплата процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному договором, яким обумовлене Основне зобов'язання, а також додатковими угодами пр. внесення змін (доповнень) до договору, яким обумовлене Основне зобов'язання, згідно з якими буде змінюватись розмір процентної ставки, а також сплата комісій, у розмірі, строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов'язання».

Згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 06 червня 2016 року заборгованість відповідача по кредитному договору становить в загальній сумі 30956,64 дол. США (773980,14 грн.) із яких: сума заборгованості за кредитом - 10795,72 дол. США (269915,37 грн.), сума заборгованості за відсотками - 11077,97 дол. США (276972,20 грн.), сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 5224,53 дол. США (130624,08 грн.), сума пені за несвоєчасне повернення відсотків - 3858,42 дол. США (96468,49 грн.). Відповідач останню сплату здійснила 14 лютого 2013 року в сумі 491,28 дол. США.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Ст.554 зазначеного Кодексу передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Ст.625 ЦК України передбачено, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Крім цього, ст.1048 цього Кодексу передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст.1049 цього Кодексу передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Приписами ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа надає грошові кошти позичальнику, який зобов'язується поступово повернути суми кредиту разом з відсотками в порядку і строк обумовлений договором.

Згідно ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цього права.

Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності до пред'явлення позову, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таку заяву відповідачі подали, посилаючись на те, що пунктом 2.4. Договору про внесення змін № 1 до Договору кредиту №895/06-034-513 від 23 липня 2007 року, який було укладено 15 листопада 2012 року, було встановлено строк погашення Кредиту не пізніше 14 лютого 2013 року, позивач пропустив строк, в межах якого мав можливість звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості до позичальника ОСОБА_1 З дати встановленої даним договором, а саме: 14 лютого 2013 року по час звернення до суду з позовною заяво про стягнення заборгованості сплило більше 3 років; також, враховуючи, що підпунктом 2.1.1. та підпунктом 2.1.2. пункту 2 Договору про внесення змін до договору поруки № 1-895/06-034-513 від 23 липня 2007 року, який було укладено 15 листопада 2012 року було встановлено, що повернення кредиту повинно відбуватись в строки та в порядку з (графіком) погашення заборгованості відповідно до Договору яким обумовлене Основне зобов'язання, а сплата процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному договором, яким обумовлене Основне зобов'язання, а також додатковими угодами про внесення змін (доповнень) до договору, яким обумовлене Основне зобов'язання, згідно з якими буде змінюватись розмір процентної ставки, а також сплата комісій у розмірі, строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене Основне зобов'язання. Відносно поручителя ОСОБА_2 позивач також, пропустив строк позовної давності, оскільки згідно ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 (в редакції Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07 лютого 2014 року) при застосуванні положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною 11 статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК України про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК України щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Визначення споживчого кредиту закріплено в ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема - договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Судом встановлено, що відповідачу було надано споживчий кредит з кінцевим терміном погашення 14 лютого 2013 року. З позовом до суду банк звернувся 09 серпня 2016 року (дата відправлення позову на адресу суду поштою).

У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи, що відповідачі заявили клопотання про застосування строків позовної давності, та обізнаність банку про закінчення дії кредитної договору, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно ст.ст.1,10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.58 і ч.2 ст.59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування та обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Свідки у справі відсутні.

Згідно ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обов'язковою.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до правил ст.214 ЦПК України обов'язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову належить відмовити.

До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, а відповідачами не пред'явлено зустрічного позову та протягом усього часу розгляду справи позивач не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

При відмові в позові,понесені позивачем судові витрати у справі по сплаті судового збору з відповідачів на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.16, 256, 257, 258, 261, 267, 509, 526, 527, 530, 533, 553, 554, 625, 1048, 1054, 1055 ЦК України, суд

вирішив :

Відмовити в позові.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Савранський О.&nbsp; А.