Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарях: Швидкій Л.В., Зимницькій М.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, поданої в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах у дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із позовом, у якому просить зобов'язати Службу у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3. Позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі 3 000 грн. з моменту подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просить стягнути судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. та витрати за надання правової допомоги адвоката у розмірі 6 000 грн.

Мотивуючи вимоги тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у позивача і відповідача народився син - ОСОБА_4, запис про батька дини здійснено на підставі спільної заяви сторін та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2

Сімейні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не склалися, у зв»язку із чим позивач разом із дитиною проживає за адресою місця реєстрація окремо від відповідача.

Відповідач у вихованні дитини участі не приймає та матеріального забезпечення не надає, хоча за законом зобов»язаний утримувати сина.

Виходячи з того, що ОСОБА_3 офіційно не працює, має мінливий дохід позивач просить суд про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, оскільки відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, а інших осіб на його утриманні не має.

Беручи до уваги те, що відповідач веде аморальний спосіб життя, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини, не навідується до неї, не підтримує з сином жодного контакту, не піклується про його здоров'я, а також те, що відносно ОСОБА_3 внесено відомості про вчинення ним кримінального правопорушення, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов»язати третю особу надати висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, що змушує її звернутись з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити, виходячи з доводів якими обґрунтовується позовна заява. Додатково позивач пояснила, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина - ОСОБА_4, не дбає про його стан здоров'я та розвиток. Матеріального забезпечення на утримання сина в добровільному порядку не здійснює.

Під час вагітності позивача та пологів в лікарні, відповідач не надавав матеріальної допомоги, не підтримував її морально, всі витрати щодо пологів оплатили мати позивача ОСОБА_5.

ОСОБА_3 викликався до Служби у справах у дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації на засідання комісії під час вирішення питання доцільності позбавлення його батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проте розгляд даного питання було відкладено до кінця 2016 року, а відповідачу роз»яснено його батьківські обов»язки. Проте, ОСОБА_3 належних висновків для себе не зробив, більше того чинить перешкоди у виїзді дитини за кордон для оздоровлення, що зумовило її звернення до суду для надання такого дозволу.

Крім того, за фактом вчинення злочину ОСОБА_3 внесено відомості щодо кримінального провадження під номером 0003745 від 07.06.2016 року, що дає підстави вважати, що він не може виховувати дитину в дусі поваги та гідності. Зважаючи на те, що відповідач самоусунувся від виховання сина, байдуже ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, ігнорує інтереси дитини, не приймає участі у його утриманні, позивач просить про задоволення даного позову.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що відповідач не приймає участі в утриманні сина, ухиляється від обов'язку по утриманню дитини, не працює офіційно, веде антисоціальний спосіб життя, має проблеми з законом та не може виховати дитину в дусі поваги та гідності.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 2500,00 грн. щомісячно. Заперечував проти позбавлення його батьківських прав та просив суд відмовити у цій частині позовних вимог. Додатково пояснив, що вимушено проживає окремо від сина у зв'язку із неприязними відносинами, які склались між ним та матір»ю позивача ОСОБА_5, яка проживала разом з ними. Разом з тим, він відвідує сина 2-3 рази на тиждень, цікавиться його життям, матеріально забезпечує по мірі можливості, зокрема шляхом перерахування на рахунок позивача грошових коштів на утримання дитини, здійснення покупок продуктів харчування та речей вжитку, здебільшого тих, про які просить сама позивач або її матір. Після відвідування комісії на засіданні якої вирішувалось питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав, він почав частіше відвідувати сина. Проте, в повній мірі для виконання ним батьківських обов»язків позивачем і її матір»ю йому чиняться перешкоди, зокрема йому не дозволяють відвідувати дитину у зручний і для нього час, відмовляють надавати сина для прогулянок у парку, культурно його розвивати. А тому вважає, що підстав для позбавлення його батьківських прав у даному випадку - не має.

Представник Служби у справах у дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністраціїв судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, Клопотань про відкладення розгляду справи або заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надійшло.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у сторін народився син - ОСОБА_4, що підтверджується даними свідоцтва про народження виданого 03 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11).

Запис про батька дитини зроблено на підстав спільної заяви позивача і відповідача, оскільки у зареєстрованому шлюбі сторони не перебували.

Відповідно до довідки Форма 3 виданої ЖБК №6 Дарницького району м. Києва від 29 червня 2016 року №014 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір'ю - позивачем ОСОБА_1, бабусею ОСОБА_5 та дядьком ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідач проживає окремо.

Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як було встановлено у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 станом на день ухвалення судового рішення офіційно не працевлаштований, отримує нерегулярний дохід, добровільної угоди між сторонами щодо розміру та способу участі батька в утриманні дитини не досягнуто, а відтак суд приходить до висновку , що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі.

За правилами ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання дитини, суд виходить з того, що ОСОБА_3 офіційно не працює та має нерегулярний дохід, за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем може надавати матеріальну допомогу, крім спільного сина із позивачем, інших дітей або непрацездатних осіб, які б перебували на його утриманні - не має, відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у сумі 2500 ,00 грн. щомісячно.

На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову.

З огляду на означене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1, підлягають стягненню аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 06 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

За положеннями ст. 15 ЦК України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав.

Як убачається із листа Служби у справах у дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.11.2016 року та витягу із протоколу № 13 від 10.08.2016 року на засіданні комісії щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, було прийнято рішення відкласти розгляд даного питання до кінця року, батьку ОСОБА_10 встановити контакт з дитиною ОСОБА_4, надати можливість йому виконувати батьківські обов»язки у вихованні своєї дитини. (а.с.103,119).

В силу ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Служба у справах у дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації притягнута позивачем та судом до участі в цій справі в якості третьої особи без самостійних вимог.

Згідно із ч.1 ст. 35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справі на стороні позивача або позивача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Позовні вимоги про зобов»язання судом третю особу надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Суд при розгляді справи вирішує питання про права та обов'язки сторін. Служба у справах у дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації являєтьсятретьою особою у справі, та не є суб'єктом спірних правовідносин, а тому позовні вимоги про зобов»язання третю особу вчинити дії, зокрема надати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Підставою звернення з позовною вимогою до суду про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, є ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За змістом ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Як убачається із матеріалів справи відносно малолітнього ОСОБА_4 здійснюється медичний нагляд та лікування під супроводом матері - позивача у справі. В силу стану здоров»я дитини хлопчик знаходиться на дієтичному харчуванні та регулярно обстежується, що підтверджується, чеками, квитанціями та медичними документами( а.с.13-34).

Згідно із листом від 27.07.2016 року №649 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 Дніпровського району м. Києва» ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з народження знаходиться під наглядом дільничного лікаря-педіатра. Дитиною опікується виключно мати ОСОБА_1 Під час оглядів дитини вдома та на амбулаторних прийомах батько дитини не був присутній (а.с. 105). Дана обставина також визнається відповідачем.

Відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку дитини «Baby Start Up» від 11 липня 2016 року ОСОБА_4 періодично відвідує вказаний центр в супроводі матері, яка оплачує заняття з розвитку дитини. Вихователі закладу жодного разу не бачили батька дитини або будь-якої особи чоловічої статі, яка б супроводжувала ОСОБА_4 до центру розвитку дитини (а.с. 106).

Відповідно до витягу з протоколу №13 засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської РДА від 10.08.2016 року та листа Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 08.11.2016 року про результати розгляду питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 вбачається, що розгляд заяви ОСОБА_1 щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відкладено на кінець року. Надано пропозиції батьку встановити контакт з дитиною та надати йому можливість виконувати батьківські обов'язки (а.с. 103, 119).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що являється сусідкою позивача та вони часто гуляють разом з дітьми. За два роки знайомства вона жодного разу батька дитини не зустрічала, хлопчик ОСОБА_4 завжди гуляє з мамою.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що знайомий із сторонами приблизно два роки. З відповідачем свідок часто зустрічався в нічних клубах та на фестивалях, де ОСОБА_3 проводив своє дозвілля перебуваючи у стані алкогольного або наркотичного сп'яніння.

Свідок ОСОБА_9 показала, що давно знайома із мамою позивача - ОСОБА_5Б, яка постійно розповідала, що ОСОБА_3 не приділяє належної уваги своєму синові, вихованням дитини займається лише вона - бабуся та мама.

Свідок ОСОБА_7, який приходиться рідним братом позивача, показав, що ОСОБА_3 рідко відвідує сина, частіше за все раз на тиждень, іноді приносить продукти по списку, який йому надає позивач, також приніс декілька іграшок. Однак під час відвідин дитиною не займається, а весь час дивиться телевізор, спілкується по телефону чи конфліктує з ОСОБА_1. Крім того, перешкоджає у виїзді дитини з матір»ю за кордон, чим створює відповідні перешкоди.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дала аналогічні за змістом покази.

Сторонами визнається та обставина, що відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон. Разом з тим, для вирішення даного спору існує інший порядок розгляду, а вказана обставина не є підставою у розумінні ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд також не приймає до уваги доводи позивача та її представника, що за фактом вчинення злочину ОСОБА_3 внесено відомості щодо кримінального провадження під номером 0003745 від 07.06.2016 року, як підстави вважати, що він не може виховувати дитину в дусі поваги та гідності, з чого слідує позбавити його батьківських прав. Оскільки по - перше: дана обставина не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду справи, а за відсутності даного доказу, сторони вважали за можливе закінчити з»ясування обставин судом справи та перевірку їх доказами, а по-друге: виходячи з положень Основного Закону України, кожна особа є невинною, доки її винуватість не встановлена судовим рішенням.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_8 про зловживання відповідачем алкогольними напоями або вживання ним наркотичних засобів, оскільки свідок не був очевидцем вживання ОСОБА_3 наркотичних засобів, а прийшов до такого висновку виходячи із власного суб»єктивного оцінення, що не знаходить свого підтвердження в сукупності з іншими дослідженими судом доказами.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач систематично із періодичністю 1-3 рази на тиждень приходить до сина, спілкується з ним, приносить продукти харчування та іграшки. Як убачається із квитанції № 0154 від 16.12.2016 року ОСОБА_3 здійснив переказ грошових коштів на рахунок позивача, для участі у його матеріальному у триманні у сумі 2000,00 грн.

Суд критично відноситься до пояснень позивача та показів свідків, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 що під час відвідин сина відповідач лише спить, дивиться телевізор та розмовляє по телефону.

Вирішуючи даний спір, судом першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 2 ст.155 Сімейного Кодексу України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав - є крайньою мірою та допускається лише при наявності вини в діях батьків.

Як було з»ясовано судом, після засідання комісії Служби у справах дітей, відповідач частіше відвідує сина, приділяє йому увагу, матеріально забезпечує.

Виходячи з пояснень позивача, відповідача та показів свідків наданих у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивача не влаштовує спосіб та обсяг участі у виконанні відповідачем своїх обов»язків по вихованню сина, що не свідчить про ухилення ОСОБА_3 від батьківських обов»язків.

Суд приймає до уваги доводи відповідача, щодо відсутності винної поведінки в його діях та приходить до висновку, що вимушені зміни у життєдіяльності сторін, впливають на відносини, що склались між ними та ступінь участь батька у виконанню своїх обов»язків по вихованню дитини. Судом також враховано і вік дитини - два роки.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

В судовому засіданні не встановлено, що відповідач не проявляє батьківського піклування щодо неповнолітнього сина, батьківських обов'язків не виконує, умовами проживання, вихованням, станом здоров'я дитини не цікавиться, не піклується про її інтелектуальний та фізичний розвиток, матеріально не утримує та приходить до висновку, що підстав для позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - не має.

Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з'ясуванні обставин справи, суд не вбачає достатніх підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином,з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. за позовною вимогою про стягнення аліментів та витрат на оплату правової допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58 - 61, 82, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, ЦПК України, ст. 164, 165, 166, 180 -183, 191 СК України, ст.ст. 12, 15, Закону України «Про охорону дитинства» суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, поданої в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах у дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 06 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату правової допомоги у розмірі 3000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 23.12.2016 року.