Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1197/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Берднікова Г. В.
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

10.08.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мурашка С.І.

суддів - Бубличенко В.П., Кривохижі В.І.

за участі секретаря - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, виконавчий комітет Знам'янської міської ради Кіровоградської області, як Орган опіки та піклування, про визнання недійсними договорів дарування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2016 року і

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування ? частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25 квітня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Знам'янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Гріцик Наталією Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 330.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі по 243,60 грн., з кожної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржувалось.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_7 та ОСОБА_4 - ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в ній обставини, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та представник Органу опіки та піклування Знам'янської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2014 року приватним нотаріусом Знам'янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Гріцик Н.М. посвідчено договір дарування, який зареєстровано в реєстрі за № 330, за яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 належну їй ? частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, що належала дарувальниці на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування від 11 квітня 1997 року.

Іншим співвласником цього ж будинку є ОСОБА_5

02.11.2015 року ОСОБА_3 подарувала 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 своєму малолітньому сину ОСОБА_9, від імені якого згідно витягу з рішення виконавчого комітету Знам'янської міської ради №347 від 23.10.2015 року, діяла його бабуся ОСОБА_4.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Знам'янського міського нотаріального округу Цибульською Л.М., зареєстровано в реєстрі за № 802.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач укладаючи спірний договір дарування з ОСОБА_3 помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, помилялася щодо змісту правочину, а тому є підстави визнати договір дарування недійсним з підстав викладених в ст.229 ЦК України.

Такий висновок суду ґрунтується на досліджених судом доказах наданих сторонами та нормах матеріального права.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як:вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-202цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Позивач є людиною похилого віку, 1936 року народження, непрацездатною пенсіонеркою.

Згідно довідки поліклінічного відділення Знам'янської центральної районної лікарні за № 609 від 01.09.2015 року, позивач ОСОБА_2 потребує сурдопротезування, страждає на глухоту правого вуха, неврит слухового нерва зліва ІІІ ст. (а.с.40).

Згідно довідки квартального комітету №18 міста Знам'янка №225 від 06.11.2015 року позивач ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1. ОСОБА_3 та ОСОБА_9 за вказаною адресою зареєстровані але з грудня 2014 року не проживають (а.с.41).

Колегія суддів приходить до висновку, що ? частина будинку по АДРЕСА_1 є єдиним житлом позивача, фактичної передачі обдарованій зазначеної частини будинку за оспорюваним договором дарування не відбулося, після укладення договору дарування позивач продовжує проживати в подарованій частині будинку.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ч.1 ст.229 та статей 203 і 717 ЦК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав визнання оспорюваного договору дарування недійсним.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.І.Мурашко

Судді В.І.Кривохижа

В.П.Бубличенко