АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5739/16 Головуючий 1 інст. Наумова С.М.
Справа № 638/1237/14-ц Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Міненкової Н.О.,

ОСОБА_1,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 липня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва ОСОБА_3,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 липня 2016 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва ОСОБА_3. Зобов'язано державного виконавця В ДВС Святошинського РУЮ м. Київа ОСОБА_3 невідкладно виконати рішення Апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року. В іншій частині скарги - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподілсудових витрат скасувати та постановити нову ухвалу, якою стягнути з Святошинського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві (до зміни назви - Святошинський ВДВС РУЮ м. Києва) на користь ОСОБА_2 понесені та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу в розмірі 1102,40 грн. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування скарги вказує на те, що ухвала суду є необгрунтованою, невмотивованою і постановленою з порушенням норм процесуального права.

Посилаючись на ст.ст.79 та 388 ЦПК України, а також постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року і №10 від 17.10.2014 року зазначає, що на підтвердження витрат на правову допомогу до скарги заявника був доданий договір з адвокатом про надання правової допомоги, калькуляція - рахунок про перелік наданих в рамках розгляду даної справи робіт (послуг) з надання правової допомоги та квитанції про сплату вартості цих послуг у визначеному договором розмірі, а саме 1102,40 грн. Вважає, що заявлена сума відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року.

Згідно статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга в частині оскарження ухвали про розподілсудових витратпідлягає задоволенню, в іншій частині ухвала не оскаржена та апеляційним судом не переглядається.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з норм Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року і дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу.

З таким висновком суду судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що до суду першої інстанції 8 червня 2016 року через канцелярію суду ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на незаконні дії та неправомірну бездіяльність державного виконавця в якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва ОСОБА_3, в провадженні якого перебувають виконавчі провадження за № 46024318, 46024462, у вигляді невиконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року протягом встановленого ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» строку,зобовязати державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва ОСОБА_3, в провадженні якого перебувають виконавчі провадження за № 46024318, 46024462, невідкладно виконати рішення Апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року, а також стягнути з ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) понесені ним документально підтвердженні судові витрати на правову допомогу в розмірі 1102 грн. 40 коп. (а.с. 192-193).

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно п.2 ч.2 ст.79 та ст.84 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно ст. 1 ЗУ від 20.12.2011р. №4191-У1 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Як зазначено в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Вирішуючи питання про розмір компенсації стороні, на користь якої постановлено судове рішення, судових витрат, в тому числі і витрат на правову допомогу, суд має виходити не лише з задекларованого особою, яка вимагає компенсації витрат на правову допомогу, розміру суми коштів, сплачених за умовами договору про правову допомогу, але й враховувати надані стороною докази на підтвердження дійсної вартості таких послуг і їх сплати, надання правової допомоги, у судовому засіданні, вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, оцінюючи їх з урахуванням вимог ст.ст.58,59 ЦПК України.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Зі змісту скарги на незаконні дії та неправомірну бездіяльність державного виконавця Подвезька А.В. вбачається, що при зверненні з даною скаргою в ній в додатках були зазначені копії документів на підтвердження надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_4, а саме: калькуляція рахунку від 19.04.2016 року; копія квитанції про сплату гонорару адвокату; акт прийому-передачі виконаних робіт від 20.04.2016 року (т. 1 а.с.193).

Суд першої інстанції розглядаючи справу по суті не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні зазначені в додатках скарги на дії державного виконавця документи на підтвердження факту надання правової допомоги ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_4 і не вмотивував в ухвалі підстави відмови у задоволенні стягнення витрат на правову допомогу, а лише послався на ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд постановлюючи ухвалу про відмову у компенсації витрат на правову допомогу не врахував додані до скарги належні письмові докази.

З наданих до суду апеляційної інстанції письмових пояснень та наданих документів, що були перелічені в додатках до скарги, вбачається, що між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір № 01-19/04-16 про надання правової допомоги (т.1 а.с.23).

Відповідно калькуляції-рахунку адвокатом ОСОБА_4 складено текст скарги на бездіяльність державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва ОСОБА_3 витративши на послугу дві години необхідного часу, за що ОСОБА_2 у відповідності акту приймання-передачі наданих послуг і правової допомоги було сплачено 1102 (одну тисячу сто дві)грн.40 коп. про що міститься в матеріалах справи копія квитанції (т.2 а.с.25).

Отже, суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про відмову у стягненні цих судових витрат.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити. Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 липня 2016 року в частині стягнення судових витрат - скасувати.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1102 (одну тисячу сто дві) грн.40 коп.

В решті ухвала Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 липня 2016 року не оскаржена та апеляційним судом не переглядалася.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.О. Міненкова

ОСОБА_1