Єдиний унікальний номер 233/4525/15-ц Номер провадження 22-ц/775/764/2016
Головуючий в 1 інстанції: Малінов О.С. Єдиний унікальний номер справи № 233/4525/15-ц Доповідач: Новікова Г. В. Номер провадження 22-ц/775/764/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі: Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю , -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Встановлено,що ОСОБА_4 проживала однією сімєю із ОСОБА_5,який помер 22.07.2015 року, з липня 2009 року по день його смерті,тобто більше пяти років на час відкриття спадщини. В решті позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 посилалася на те, що з 2009 року вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5. Спочатку вони проживали в квартирі її матері, а 28.07.2010 року на сумісні кошти придбали однокімнатну квартиру 60 в будинку42 по вул.Калініна в м.Костянтинівці. Договір купівлі-продажу було укладено на і»мя ОСОБА_5. В зазначеній квартирі вона проживала з ОСОБА_5 з моменту її придбання і до цього часу. Вона з ОСОБА_5 проживала однією сімєю,вели спільне господарство. 22.07.2015 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті залишилося спадкове майно в вигляді вказаної квартири. Відповідачка є дочкою ОСОБА_5 і спадкоємицею першої черги. Однак, ? квартири належить їй на праві власності,так як квартира була придбана нею разом із ОСОБА_5 на загальні кошти. Просила визнати за нею право власності на ? частину квартири 60 в будинку42 по вул..Калініна в м.Костянтинівці.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду від 7 жовтня 2015 року позовні вимоги про визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 залишено без розгляду на підставі заяви позивачки.

В додатковій заяві ОСОБА_4 просила суд визнати факт фактичного її проживання однією сімєю з ОСОБА_5 з липня 2009 року.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_4 просила визнати її спадкоємцем четвертої черги по закону після смерті ОСОБА_5 у звязку із її проживанням однією сімєю з спадкодавцем не менше 5 років на час відкриття спадщини. Так як з липня 2009 року вона з ним проживала однією сімєю в АДРЕСА_2. Вказаний будинок належить матері ОСОБА_5. В жовтні 2009 року вона з ОСОБА_5 стали проживати в квартирі її матері в АДРЕСА_3. В липні 2010 року за сумісно нажиті кошти вони купили квартиру АДРЕСА_4 і оформили на імя ОСОБА_5. Вартість квартири складала 22000 грн.. Вони мали єдиний бюджет. Вона купувала ліки ОСОБА_5,після смерті хоронила його за свої кошти. Після смерті відкрилася спадщина,вона вважала, що може бути визнана спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживала з спадкодавцем однією сімєю не менше 5 років до часу відкриття спадщини, що підтверджується свідками.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та визнати факт спільного проживання позивачки з померлим ОСОБА_3 в період часу з жовтня 2010 року до моменту смерті. Суд не прийняв до уваги,що ОСОБА_5 після розірвання шлюбу продовжував проживати разом з колишньою дружиною в будинку 21 по вул.Московська в с.Степанівка,про що свідчать неодноразові звернення колишньої дружини-Нікітченко В.В. в органи міліції та до суду з позовом з питання виселення ОСОБА_5.Тобто до жовтня 2010 року ОСОБА_5 фактично мешкав зі своєю колишньою дружиною. Також судом не прийнято до уваги, що в заяві при укладанні договору купівлі -продажу спірної квартири ОСОБА_5 сам написав,що на час підписання договору у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах він не перебуває ;грошові кошти, що витрачаються ним на придбання квартири АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти,витрачені на купівлю зазначеної квартири відсутні. Допитані свідки не змогли підтвердити точну дату початку спільного проживання позивачки з померлим. Не прийнято до уваги, що ОСОБА_5 був укладений договір міни земельної ділянки,згідно якого свою земельну ділянку розміром 6,14 га він поміняв на земельну ділянку розміром 0,1 га в рахунок погашення боргу. Крім того,ОСОБА_5 продав будинок,який належав його матері і дістався йому як спадщина. Виходячи з цього ОСОБА_5 мав матеріальну можливість сам придбати квартиру. Позивачка почала проживати з ОСОБА_5 вже після придбання останнім квартири.

В судове засідання зявилася ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6,ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довела суду, що проживала з покійним ОСОБА_5 однією сім'єю з липня 2009 року по день його смерті 22 липня 2015 року, тобто що вони спільно проживали, були пов'язані спільним побутом і мали взаємні права та обов'язки, зазначене підтверджено поясненнями свідків, технічним паспортом на квартиру,договором купівлі-продажу,товарними чеками на придбання ліків.

Відповідно до положень статті 61 ЦПК України обставини,визнані сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі,не підлягають доказуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором купівлі-продажу від 28 липня 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7, ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1. В пункті 6 договору купівлі-продажу зазначено, що покупець стверджує,що у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває.

В нотаріально посвідченій заяві, написаній власноручно ОСОБА_5 до зазначеного договору вказано, що у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах він не перебуває; грошові кошти, що витрачаються ним на придбання квартири АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти,витрачені на купівлю зазначеної квартири відсутні.

24 липня 2015 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Із довідки житлового органу зазначено, що ОСОБА_4,яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, по день смерті співмешканця ОСОБА_5,який помер 22.07.2015 року, проживала разом з ним за адресою вул.Калініна 42-60, вели сумісне господарство,провела поховання,про що підтвердили свідки.

Факт сумісного проживання підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_8»єва Т.О.,ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

Сама відповідачка визнає факт сумісного проживання однією сімєю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і в апеляційній скарзі просить визнати цей факт,але не з липня 2010 року а з жовтня 2010 року.

Те що визнається сторонами не підлягає доказуванню згідно положень ст.61 ЦПК України, виходячи з чого висновок суду першої інстанції про факт сумісного проживання однією сімєю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більше пяти років на час відкриття спадщини є правильним.

Доводи про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали однією сімєю не з липня 2009 року,а з жовтня 2010 року в даному випадку не мають правового значення,оскільки питання про право власності не розглядається.

Посилання на те, що суд не прийняв до уваги нотаріально завірену заяву ОСОБА_5,який перед купівлею житла власноручно написав,що на час підписання договору купівлі-продажу квартири він не перебував у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах та купив квартиру за власні кошти,не можуть бути прийнятими до уваги,оскільки виниклий спір не стосується виникнення права власності на придбане майно.

В частині відмови в визнанні черги спадкування суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що черговість спадкування за встановлених обставин додаткового визначення рішенням суду не потребують,оскільки черговість визначена положеннями Цивільного Кодексу України.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим. Вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: