Номер провадження: 22-ц/785/972/16
Головуючий у першій інстанції Погрібний М. О.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, їх представника ОСОБА_5, представника відповідача ФОП ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, про розірвання договору роздрібної купівлі-продажу меблів та відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а:

05 травня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 27 серпня 2013 року між нею, ОСОБА_3, та відповідачем ФОП ОСОБА_6, був укладений договір №17 роздрібної купівлі-продажу меблів. Згідно п. 1.1. договору відповідач зобов'язався передати їй товар (меблі), за породжуваним бланком - замовленням (шкіряної диван «Монреаль»), а вона, в свою чергу, зобов'язується його прийняти та оплатити. На виконання умов договору вона сплатила 50% вартості меблі у розмірі 46105 грн. Відповідно до п. 4.1. договору строк передання замовлення становить не пізніше 27 листопада 2013 року. З огляду на п. 7.1 договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по договору. У зв'язку з тим, що відповідачем не було дотримано строків передання замовлення згідно договору, вона змушена була звернутись за захистом своїх прав до суду.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 22, 526, 530, 610, 611 ЦК України, позивачка ОСОБА_3 просила суд розірвати договір роздрібної купівлі-продажу меблів № 17 від 27 серпня 2013 року, укладений між нею, ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_6, та стягнути з ФОП ОСОБА_6 на її користь збитки в розмірі 46105 грн. (а.с. 2-4).

Справа розглянута за відсутністю сторін у справі та третьої особи, ОСОБА_4

Заочним рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Суд розірвав договір роздрібної купівлі-продажу меблів № 17 від 27 серпня 2013 року, укладений між нею, ОСОБА_3, та ФОП ОСОБА_6, про покупку шкіряного дивана «Монреаль» загальною вартістю 92210 грн., та стягнув з ФОП ОСОБА_6 на користь позивачки кошти сплачені за договором купівлі-продажу від 27 серпня 2013 року в розмірі 46105 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. у дохід держави (а.с. 36-37).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2015 року заява відповідача, ФОП ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення суду залишена без задоволення (а.с. 81).

В апеляційній скарзі відповідач, ФОП ОСОБА_6 просить рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права, а саме: судом безпідставно не прийняти до уваги обставини, встановлені рішення апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року по цивільній справі №523/4538/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_6 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, яке набрало законної сили, не враховано, що покупець ОСОБА_3 в порушення умов договору відмовилась прийняти диван за вказаною в договорі адресою та сплатити остаточну вартість меблів, про що свідчать листи про повідомлення позивача про поставку дивана та наявність його на складі, направлені покупцеві за адресою вказаною у договорі, що позивачкою було проігноровано, тому, на думку відповідача, вона має відповідати за пп. 5.5., 6.1.2. договору, які передбачають штрафні санкції за відмову від прийняття меблів (а.с. 83-88).

В запереченні на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5, просить скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача, ФОП ОСОБА_6, пояснення на апеляцію позивачки ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, їх представника ОСОБА_5, представника відповідача ФОП ОСОБА_6 - ОСОБА_7, перевіривши матеріали даної справи та цивільної справи №523/4538/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_6 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, витребуваної апеляційним судом, законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 663 ЦК України).

Як зазначено у частині 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 серпня 2013 року між позивачкою ОСОБА_3, та відповідачем ФОП ОСОБА_6 був укладений договір №17 роздрібної купівлі-продажу меблів. Згідно п. 1.1. договору відповідач зобов'язався передати їй товар (меблі), за породжуваним бланком - замовленням (шкіряної диван «Монреаль»), а позивачка, в свою чергу, зобов'язалась його прийняти та оплатити (а.с. 10-11). На виконання умов договору згідно із квитанцією від 27 серпня 2013 року та товарного чека №17 позивачка сплатила 50% вартості меблі у розмірі 46105 грн. (а.с. 12.13).

Відповідно до п. 4.1. договору строк передання замовлення становить не пізніше 27 листопада 2013 року. Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по договору ( п. 7.1. договору).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ФОП ОСОБА_6 не виповненні умови договору по поставці дивана шкіряного «Монреаль» у встановлений строк - 27 листопада 2013 року, чим істотно порушив умови договору, що є підставою для розірвання та стягнення з відповідача суми, сплаченої позивачкою за диван, в розмірі 46105 грн.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись в повному обсязі неможливо, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його.

Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним.

До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

У частині 1 та 2 статті 704 ЦК України зазначено, що, якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов'язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-

покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця.

Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред'явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

За загальними нормами, передбаченими ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно частинами 1 та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Наслідки односторонньої відмови від зобов'язання, передбачені ст. 615 ЦК України, а саме, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Таким чином, предметом доказування за вказаною справою дотримання умов договору роздрібної торгівлі меблів та наявність підстав для розірвання цього договору.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач повинен був довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалсь як на підставу позову, а саме, те, що відповідач не виконав обов'язку по поставки меблі в встановлений строк, чим порушив умови договору роздрібної торгівлі меблів.

Однак в порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Так, укладаючи договір 27.08.2013 року, відповідач, як суб'єкт господарювання, взяв на себе зобов'язання за договором роздрібної купівлі-продажу передати шкіряний диван, який йому буде доставлено, а позивач, як фізична особа, виступив замовником таких робіт та послуг.

Таким чином, між сторонами у справі на підставі договору виникли правовідносини між споживачем та продавцем (виконавцем).

Позивач звернувся до суду за захистом свого права, як споживача послуг.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону У «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні цих справ суди мають виходити насамперед із положень Закону «Про захист прав споживачів».

За статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає права споживача при придбані товару належної якості, споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, у якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.

Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем.

Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром.

Перелік товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов'язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару.

При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року по цивільній справі №523/4538/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_6 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, яке набрало законної сили, встановлено, що з письмових доказів вбачається, що відповідач в строк неодноразово повідомляв позивача про поставку дивану, що позивачем було проігноровано, замовлений диван позивачці був доставлений у строки передбачені договором, відповідач за допомогою телефону зв'язувався з позивачем, у строки передбачені договором, з метою доставки замовленого дивану, такі доводи відповідача не спростовані позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Під судовим рішенням, зазначеним у ч. 3 ст. 61 ЦПК України, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак судом першої інстанції не досліджувалось вказане рішення апеляційного суду та не було з'ясовано, що встановлені вказаним судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді вказаної справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів вважає, що встановлені в рішенні апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року обставини щодо того, що замовлений позивачкою диван був доставлений їй відповідачем у строки передбачені договором згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

В судовому з достовірністю встановлено, що покупець ОСОБА_3 в порушення умов договору відмовилась прийняти диван за вказаною в договорі адресою та сплатити остаточну вартість меблів. Тому саме позивачка в односторонньому порядку відмовилась від виконання зобов'язання щодо прийняття товару та оплати його повної вартості.

В порушення положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачкою ОСОБА_3 не доведено, що поставлений їй в строк шкіряний диван «Монреаль» має недоліки, що перешкоджає застосування наслідків порушення прав споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), що передбачені ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

З заяви позивачки ОСОБА_3 про повернення грошових коштів від 21 грудня 2013 року, яка була адресована відповідачу, вбачається, що у зв'язку із змінами у її особистому житті даний товар не задовольнив її за формою, фасоном та кольором (а.с. 93), що свідчить про необхідність застосування ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає права споживача при придбані товару належної якості, а саме права на обмін товару.

Отже, відповідачем ФОП ОСОБА_6 доведено, що він вжив всіх залежних від нього заходів для належного виконання умов договору, тому згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України вважається невинуватим.

Згідно із п. 5.3 договору №17 роздрібної купівлі-продажу меблі покупець вправі відмовиться прийняти меблі у випадку виявлення недоліків під час її прийомки невідповідності меблі умовам договору по якості. Про відмову покупець здійснює власноруч запис в Бланку доставки. В решті випадків відмова прийняти товар після настання строку передачі меблі є необґрунтованою.

У п.п. 6.1. та 6.1.2 договору зазначено, що у випадку відмови покупця від виконання даного договору, покупець зобов'язується виплатити продавцю компенсацію (неустойку) в розмірі: за відмову, заявлену після спливу 3-х днів після підпису даного договору - 20% від вартості меблі (а.с. 11).

Перевіривши в судовому засіданні наявні у справі докази з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, колегія судів вважає, що покупцем, позивачкою ОСОБА_3, не доведено в судовому засіданні відсутність свої вини у порушення умов договору, тому вона зобов'язана сплатити відповідачу неустойку в розмірі 20% від вартості меблі згідно із п. 6.1.2 договору.

Вартість меблі складає 92201 грн., позивачка внесла передоплату в день підпису договору в розмір 50% вартості меблі - 46105 грн. 20% від вартості меблі становить 18442 грн. (92201 грн.х20%:100). Тому поверненню підлягають грошові кошти в розмірі 27663 грн. (46105 грн. - 18442 грн.).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач ФОП ОСОБА_6 зобов'язаний повернути позивачці грошові кошти в розмірі 27663 грн.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального, ст. ст. 179, 212, 213, 214 ЦПК України, та матеріального права, а саме ст. ст. 525, 610, 611, 614 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення суду про задоволення позову частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 задовольнити частково, заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року змінити й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, про розірвання договору роздрібної купівлі-продажу меблів та відшкодування збитків задовольнити частково.

Зменшити розмір збитків, які підлягають стягненню з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, до 27663 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік