АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 682/2287/15-ц
Провадження № 22-ц/792/963/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючої судді Переверзєвої Н.І.

суддів: Кізюн О.Ю., Корніюк А.П.

секретар Дубова М.В.

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Славутського міськрайонного суду від 09 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання недійсними додаткових угод до кредитного договору.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду і просив визнати недійсними додаткову угоду №2 від 5 лютого 2009 року до кредитного договору №0 від 01.06.2006 року та додаткову угоду №3 від 5 лютого 2009 року до кредитного договору №0 від 01.06.2006 року, укладені між ним та ПАТ «УкрСиббанк», а також стягнути із відповідача понесені ним судові витрати..

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду №2 від 5 лютого 2009 року до кредитного договору №0 від 01 червня 2006 року, укладену між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк».

Визнано недійсною додаткову угоду №3 від 5 лютого 2009 року до кредитного договору №0 від 01 червня 2006 року, укладену між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 900 грн. 48 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» судовий збір в дохід держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

В своїй апеляційній скарзі ТОВ «Кей-Колект» означене рішення вважає незаконним,

_________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_2 Провадження № 22ц/792/963/16

Доповідач Переверзєва Н.І. Категорія 27

таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. На думку апелянта висновок почеркознавчої експертизи №244 п від 21.12.2015 року , відповідно до якого підписи у графах «Позичальник» на додатковій угоді №2 від 05 лютого 2009 року до кредитного договору №0 від 01 червня 2006 року та на додатковій угоді №3 від 05 лютого 2009 року до кредитного договору №0 від 01 червня 2006 року, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» виконані не ОСОБА_1, а іншою особою, є передчасним. Звертає увагу на те, що протягом вирішення спору про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач жодного разу не повідомив суд про те, що вказані додаткові угоди до кредитного договору ним не підписувались. Таким чином, ОСОБА_1 не було спростовано безпідставність заявлених вимог ТОВ «Кей-Колект» та не доведено недійсності правочину. Рішенням Славутського міськрайонного суду від 17 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 20 липня 2015 року, було встановлено факт дійсності укладених додаткових угод №2 та №3 від 05 лютого 2009 року до кредитного договору №0 від 01 червня 2006 року, а також визначено розмір заборгованості позичальника за вказаним договором. Отже, дійсність вказаного правочину не підлягає повторному доказуванню, так як є встановлені обставини, які не підлягають доказуванню. Крім того, 27 лютого 2009 року на підставі укладених додаткових угод №2 та №3 від 05.02.2009 року, між іпотекодавцем ОСОБА_1 і іпотекодержателем АКІБ „УкрСиббанк було внесено зміни до договору іпотеки, які були нотаріально засвідчені. ОСОБА_1 в судовому засіданні під час огляду оригіналів документів підтвердив факт внесення ним змін до договору іпотеки та вказав, що підпис в даному договорі виконаний ним власноручно. Однак, суд не надав належної оцінки вказаному доказу. Таким чином, апелянт вважає, що висновок експерта від 21.12.2015 року суперечить преюдиціальним висновкам, що були встановлені рішенням Славутського міськрайонного суду від 17.04.2015 року, а тому вказаний висновок не може бути підставою для визнання недійсним договору поруки, оскільки не є належним доказом по вказаній цивільній справі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду 1 інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п.п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 цього ж Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані , які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин

Означеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає, а тому підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_1І, місцевий суд виходив із того, що висновком почеркознавчої експерти №244п від 21.12.2015 року встановлено, що підписи у графах «Позичальник» на додатковій угоді №2 від 05 лютого 2009 року до кредитного договору №0 від 01 червня 2006 року та на додатковій угоді №3 від 05 лютого 2009 року до цього ж кредитного договору, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» виконані не позивачем, а іншою особою. На думку суду, наведене свідчить про відсутність волевиявлення на внутрішньої волі сторони договору, а саме, ОСОБА_1І на укладення такого договору. Однак такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи, зроблені без врахування і оцінки інших наявних у справі обєктивних доказів, аналізу взаємного звязку цих доказів у їх сукупності, без наведення мотивів відхилення інших доказів, а також із порушенням норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно цієї норми процесуального права обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За ст. 66 цього ж Кодексу висновок експерта докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання задані судом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному те безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно розяснень, що містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.1997 року ( із послідуючими змінами) „Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах при перевірці і оцінці експертного висновку суд повинен зясувати обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч. ч.1,3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Із матеріалів справи слідує, що 01 червня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 20000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,8% річних, з терміном погашення до 31 травня 2021 року. З метою виконання зобовязань позичальника за даним договором в цей же день укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали в іпотеку банку належну їм в рівних частках на праві приватної власності квартиру за №9 в будинку № 15 по вул. Кузовкова в м. Славута Хмельницької області. 05 лютого 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткові угоди №2 та №3 до кредитного договору №0 від 01 червня 2006 року, які зводились до згоди щодо зміни схеми погашення кредиту та перенесення строків виконання зобовязань позичальника зі сплати процентів за договором. В звязку з укладенням іпотекодержателем та ОСОБА_1 означених угод, 27 лютого 2009 року нотаріусом Славутського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в присутності сторін, при встановленні їх дієздатності та правоздатності посвідчено підписаний ними договір про внесення змін №1 до Договору іпотеки від 01 червня 2006 року.

За договором факторингу від 12 грудня 2011 року №1 ПАТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за кредитними зобовязаннями до своїх боржників, в тому числі і за кредитом ОСОБА_1 Останній через систематичне невиконання своїх зобовязань допустив заборгованість за кредитним договором в сумі 320577,31 грн., що станом на 18 лютого 2015 року було еквівалентно 14952,3 доларам США. Означена сума боргу була стягнута за позовом ТОВ „Кей-Колект із ОСОБА_1 рішенням Славутського міськрайонного суду від 17 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20 липня 2015 року ( провадження № 2/682/1273/2014). В ході вирішення даного спору сторона відповідача не висловлювала жодних заперечень щодо дійсності додаткових угод №2 та №3 до кредитного договору №0 від 01 червня 2006 року, які в числі інших доказів досліджувались судами обох інстанцій і покладені в основу судових рішень щодо доведеності позовних вимог фактора. Його заперечення проти позову зводились до відсутності у позивача субєктивного права вимоги заборгованості за договором, його необізнаності про заміну кредитора у зобовязанні, відсутності у ТОВ „Кей-Колект відповідного дозволу на здійснення валютних операцій, а також невідповідності договору факторингу вимогам закону.

Наведені обставини і норми права, а також визнання ОСОБА_1 в суді першої інстанції факту підписання у нотаріуса договору про внесення змін №1 до Договору іпотеки від 01 червня 2006 року і не оспорювання його дійсності, дають підстави апеляційному суду прийти до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 щодо відсутності його волевиявлення та внутрішньої волі при укладанні додаткових угод до кредитного договору №0 від 01 червня 2006 року і безпідставність його тверджень про те, що вперше відомості щодо їх наявності він отримав лише у квітні 2015 року при ознайомленні із кредитною справою. Разом з тим, суд критично оцінює висновок почеркознавчої експертизи №244п від 21.12.2015 року, відповідно до якого підписи у графах «Позичальник» на додатковій угоді №2 від 05 лютого 2009 року до кредитного договору №0 від 01 червня 2006 року та на додатковій угоді №3 від 05 лютого 2009 року до цього ж кредитного договору, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» виконані не ОСОБА_1, а іншою особою, оскільки він суперечить встановленим обставинам справи і між ним та іншими доказами відсутній взаємний звязок. Виходячи із вищевикладеного, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 09 лютого 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання недійсними додаткових угод №№ 2 і 3 до кредитного договору №0 від 01 червня 2006 року відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.І. Переверзєва