Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 310/3287/16Головуючий у 1-й інстанції Дністрян О.М.
№22-ц/778/4714/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Маловічко С.В.

при секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства Агрофірма «Промінь» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства Агрофірма «Промінь» (надалі ПП АФ «Промінь») про визнання недійсним договору оренди землі

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 03.01.2012 року, укладений між ПП АФ «Промінь» (5) з одного боку та ОСОБА_2, діючою через уповноважену особу ОСОБА_3 з другого боку, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 19.07.2011 року, зареєстрованому в реєстрі за №1341, перейшла в спадщину земельна ділянка загальною площею 14,5628 га, яка знаходиться на території Червонопільської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю І-ЗП №043227. В травні 2016 року їй стало відомо, що 03 січня 2012 року було укладено договір оренди її земельної ділянки між ПП АФ «Промінь» з одного боку та її матірю ОСОБА_3 з іншого боку. Договір зареєстровано в відділі Держкомземі у Бердянському районі Запорізької області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 21.11.2012 року за №02867. При підписанні вказаного договору від її імені ОСОБА_3 користувалася довіреністю від 12.07.2011 року, виданою приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, яка була видана на її імя лише для оформлення на ОСОБА_2 спадкового майна після смерті ОСОБА_6 та вирішення будь-яких інших питань щодо оформлення її спадкових прав. Також позивачка зазначила, що права на укладання договору оренди вона матері не надавала, а також повноважень щодо передачі спадкового майна в оренду від свого імені та підпису договору оренди в цій довіреності не було передбачено. Тобто прав на укладення та підпис договору оренди земельної ділянки від її імені з ПП АФ «Промінь» ОСОБА_3 не мала, а представник ПП АФ «Промінь» на це увагу не звернули. На сьогоднішній день наявність вказаного договору оренди землі від 03.01.2012 року перешкоджає їй в користуванні земельною ділянкою на свій розсуд.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року (а.с. 100-101) позов позивача у цій справі задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 03.01.2012 року, укладений між ПП АФ «Промінь» та ОСОБА_2, діючою через уповноважену особу ОСОБА_3

Стягнуто з ПП АФ «Промінь» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ПП АФ «Промінь» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 117- 119) просило рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (а.с. 125) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 126).

У судове засідання 20 грудня 2016 року належним чином повідомлена про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с. 129-130) позивач ОСОБА_2 не зявилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_2 та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю представника відповідача ПП АФ «Промінь» за довіреністю (а.с. 134) ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ПП АФ «Промінь» за довіреністю (а.с. 134) ОСОБА_7, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ПП АФ «Промінь» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 10, 60, 212 -215 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказанності останнього.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що згідно із державним актом на право приватної власності на землю серія І-ЗП №043227 ОСОБА_6 була власницею земельної ділянки площею 14,563 га, яка розташована на території ДП №02; п.11 КСП «Бердянський», Червонопільської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9).

16 лютого 2005 року було укладено договір оренди землі між ОСОБА_6 та ПП АФ «Промінь», за умовами якого в оренду на строк 5 років була передана земельна ділянка площею 14,563 га, яка розташована на території ДП №02, п.11 (колишній КСП «Бердянський») Червонопільської сільської ради. Відповідно до п.38 цього договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку, зокрема, до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с. 80-86).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.2011 року ОСОБА_2 успадкувала вищевказану земельну ділянку після смерті ОСОБА_6, яка померла 07.10.2010 року (а.с.8).

03.01.2012 року було укладено договір оренди землі між орендодавцем ОСОБА_2, діючою через уповноваженою особу ОСОБА_3 на підставі довіреності від 12.07.2011 року з одного боку, та орендарем ПП АФ «Промінь» в особі директора ОСОБА_8, діючого на підставі Статуту, з другого боку, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку зі складу сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить орендодавцеві на підставі державного акту на право власності І-ЗП №043227, розташованої на території Червонопільської сільської ради (колишній КСП «Бердянський») земельна ділянка №11; ДП №02 відповідно до схеми планування, ІКН:01:005:0039 (а.с.9-17).

Згідно із положеннями ч. ч. 2 та 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьої цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 12 липня 2011 року ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою довіреністю від 12.07.2011 року (а.с. 22) уповноважила, зокрема, ОСОБА_3 бути її представником з питань оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_6

Договір оренди землі від 03 січня 2012 року, зареєстрований у державному реєстрі від 21.11.2012 року за №02867, підписано від імені власника земельної ділянки ОСОБА_2 її матірю ОСОБА_3, яка діяла на підставі саме вищезазначеної довіреності від 12.07.2011 року. Тобто на момент підписання даного договору ОСОБА_3 не мала жодних повноважень від ОСОБА_2 відповідно до довіреності від 12.07.2011р. на укладення договору оренди відносно спадкового майна, й зокрема земельної ділянки.

Ст. 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, ст. 241 ЦК України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма ЦК України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 25 травня 2016 у справі № 6-2612цс15, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

При вищевикладених обставинах, судом першої інстанції було правильно встановлено, що власниця земельної ділянки (позивачка) не уповноважувала ОСОБА_3 на вчинення будь-яких дій щодо земельної ділянки, тому, підписуючи договір оренди землі від імені доньки, ОСОБА_3 не мала на те жодних повноважень, діяла за межами довіреності, а тому такий договір є недійсним.

Доводи апеляційної скарги ПП АФ «Промінь» є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним в його запереченнях на позов позивача у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

ОСОБА_3, яка діяла на підставі вищезазначеної довіреності ОСОБА_2 від 12.07.2011 року, станом на 03 січня 2012 року не мала повноважень на укладення від імені ОСОБА_2 із ПП АФ «Промінь» вищезазначеного договору оренди землі відносно вищезазначеної земельної ділянки, яку остання успадкувала після смерті ОСОБА_6

Оскільки, довіреність ОСОБА_2 від 12.07.2011 року стосувалась лише надання ОСОБА_3 повноважень щодо оформлення на імя ОСОБА_2 будь-якого спадкового майна після смерті ОСОБА_6, повноважень щодо передачі спадкового майна в оренду та підпису договору оренди в цій довіреності не передбачалося.

Це вбачається із самого тексту зазначеної довіреності (а.с.20), а також підтверджено довідкою приватного нотаріуса Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, яка вказану довіреність ОСОБА_2 на імя ОСОБА_3 складала та посвідчувала (а.с.21).

Таким чином, станом на 03 січня 2012 року була відсутня воля та згода ОСОБА_2 на укладення вищезазначеного договору оренди землі із ПП АФ «Промінь», про укладення останнього вона дізналась лише у травні 2016 року, зазначений договір оренди землі ОСОБА_2 у подальшому не схвалила, дій, що свідчать про прийняття його до виконання, не вчиняла.

Позов поданий позивачем у цій справі з дотримання строків позовної давності, про застосування якого у цій справі просив відповідач (заява а.с. 72-73).

Даний факт матеріалами цієї справи та наявними у цій доказами, у тому числі наданими відповідачем ПП АФ «Промінь» щодо отримання у тому числі декілька разів особисто ОСОБА_2 у ПП АФ «Промінь» орендної плати за землю після 03 січня 2012 року (а.с. 31-63), не спростовується.

Оскільки, ОСОБА_2 знала, що вищезазначена земельна ділянка спадкодавця ОСОБА_6 до смерті останньої перебувала за договором оренди у ПП АФ «Промінь» (договір а.с. 80-84), перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов та розірвання договору, ПП АФ «Промінь» в силу вимог закону після смерті власника землі (орендодавця) ОСОБА_6 зобовязаний був платити ОСОБА_2 плату за фактичне користування належною їй в порядку спадкування вищезазначеною земельною ділянкою, вона не заперечувала у суді першої інстанції у цій справі, що останню отримувала.

Докази ПП АФ «Промінь», надані суду першої інстанції (а.с.31-63), у тому числі платіжні відомості, видаткові касові ордери тощо, не містять дати договору оренди землі, за яким плата особою отримується, тому ідентифікувати, за яким саме договором ОСОБА_2 отримувала плату за користування земельною ділянкою у ПП АФ «Промінь» після смерті 07 жовтня 2010 року ОСОБА_6, неможливо, що визнав у тому числі у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник відповідача на запитання колегії суддів.

Суд першої інстанції у цій справі правильно застосував правову позицію ВСУ, викладену ВСУ у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-2612цс15, яка є обовязковою для загальних судів в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України. Підстави для відступлення від останньої у цій справі у суду першої інстанції були відсутні.

Наслідком визнання вищезазначеного договору оренди землі недійсним є повернення цієї земельної ділянки підприємством ОСОБА_2 на підставі ст. 216 ЦК України, про що зазначено у правові позицій ВСУ, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-2612цс15 та у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження у цій справі.

Однак, позивач у цій справі у своєму позові чи в окремій заяві не просила застосувати наслідки недійсності вищезазначеного договору оренди землі, а лише - визнати його недійсним, тому судом першої інстанції у цій справі питання про застосування наслідків недійсності правочину не розглядалось і не вирішувалось.

Суд першої інстанції розглянув дану справу та ухвалив рішення виключно в межах заявлених позивачем у цій справі позовних вимог.

Тому посилання відповідача ПП АФ «Промінь» в обґрунтування підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі на те, що останній не прийняв до уваги, що вищезазначена земельна ділянка на момент розгляду цієї справи судом першої інстанції вже була оброблена і засіяна озимою пшеницею, є безпідставними.

Дійсно в силу вимог ст. 130 ч. 6 п. 2 ЦПК України (попереднє судове засідання) якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Однак, суд першої інстанції в силу вимог не зобовязаний був за власною ініціативою залучати до участі у цій справі представника за довіреністю ОСОБА_3

Оскільки, в силу вимог ст. 35 ч.ч.1, 2 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу до ухвалення судом рішення або можуть бути залучені до участі у справі за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України суд першої інстанції мав сприяти і сприяв у цій справі повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи, у тому числі витребував докази та викликав свідків.

Докази, подані з порушенням строку для їх подачі, передбаченого ст. 131 ч.1 ЦПК України, тобто до початку розгляду справи по суті, могли бути прийняті судом першої інстанції у цій справі, якщо стороною було доведено, що докази подано несвоєчасно з поважних причин, а також на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України, оскільки це могло вплинути на правильність вирішення по суті цієї справи судом першої інстанції.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ПП АФ «Промінь» від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ПП АФ «Промінь» не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи відповідача ПП АФ «Промінь», як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України, вирішено питання про розподіл між сторонами у цій справі понесених судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ПП АФ «Промінь» у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_2 судових витрат у вигляді судового збору (а.с.116), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Агрофірма «Промінь» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_9ОСОБА_10