Справа № 161/3604/16-ц
Провадження № 2/161/1948/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права користування житловим приміщенням.

Позов мотивувала тим, що у 1991 році на підставі рішення виконкому Луцької міської ради, її матері ОСОБА_3 було видано ордер на право зайняття жилого приміщення квартири АДРЕСА_1. В подальшому нумерація будинку була змінена, будинку присвоєно № 10. Як член сімї основного квартиронаймача, була вселена в дане житло, проживала разом з матірю з 1991 року, вели спільний побут, однак за вказаною адресою зареєстрована не була. У звязку із раптовою смертю ОСОБА_3, значно погіршився стан здоровя, а тому була госпіталізована до Волинської обласної психіатричної лікарні №1.

Оскільки, основний квартиронаймач померла, інші особи за даною адресою не зареєстровані, квартира була опечатана працівниками ЖЕКу.

Вважає, що має право на проживання та подальшу реєстрацію у даному житлі, адже проживає в ньому більше 10 років, іншого житла не має. А тому просила суд, визнати за нею право користування житловим приміщення за адресою: м. Луцьк, вул. Конякіна, 10/56.

Представник позивача ОСОБА_4 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав викладених в позовній заяві та пояснень наданих в судових засіданнях. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача на адресу суду не надходило.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Враховуючи пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Статтею 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -- житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності -- відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на імя якого видано ордер.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно п. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Тобто, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сімї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР).

Судом встановлено, що квартира за адресою: м. Луцьк, вул. Конякіна, 10/56 не приватизована і перебуває в комунальній власності.

Основним квартиронаймачем вказаної квартири з 1991 року була ОСОБА_3 мама позивача у справі, яка померла 16.02.2016 року (а.с. 5).

З копії ордера на житлове приміщення № 779 від 31.07.1991 року виданого на ОСОБА_3 вбачається, що остання мала паво на заняття житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 разом зі своєю сімєю донькою ОСОБА_2 (а.с. 8). Нумерація будинку була змінена з «№4» на «№ 10».

Родинні відносини позивача з померлою ОСОБА_3 підтверджуються наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії ІІ-ЕГ № 488769 (а.с. 7).

З наданих в судовому засіданні пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, встановлено що ОСОБА_2 в даній квартирі постійно проживає з 1991 року, вселилася разом з матірю, вели спільне господарство. Квартира АДРЕСА_2 є постійним житлом позивача, іншого житла немає.

Відповідно, позивач ОСОБА_2 набула право користування житловим приміщенням.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_2 не була зареєстрована в квартирі за адресою м. Луцьк, вул. Конякіна, 10/56. Формально позивач була зареєстрована в квартирі свого дядька, щоб йому були нараховані соціальні пільги, але там не проживала. Місця проживання не змінювала, оскільки через стан здоровя потребує постійного догляду.

На даний час основний квартиронаймач в квартирі за адресою м. Луцьк, вул. Конякіна, 10/56 відсутній, оскільки ОСОБА_3 померла 16.02.2016 року (а.с. 5).

З копії довідки № 5 від 22.02.2016 року виданої ВОПЛ №1 м. Луцька, судом встановлено, що ОСОБА_2 у звязку із розладами психічного здоровя з 18.02.2016 року по даний час перебуває на стаціонарному лікуванні в 4 відділенні (а.с. 4).

З позовної заяви вбачається, що після смерті основного квартиронаймача стан здоровя позивача погіршився, тому вона була госпіталізована до Волинської обласної психіатричної лікарні №1. Квартиру опечатали працівники ЖЕКу та повідомили, що позивач не має права користуватися нею.

Фактично позивач опинилася під загрозою втрати житла. Формальна її реєстрація в іншому житлі, де вона ніколи не проживала не підтверджує її права користування іншим житлом.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основоположних свобод поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме -- від наявності достатніх та триваючих звязків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, п. 50).

Втручання держави є порушенням статті 8 ЄКПЛ, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, п. 47).

Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» заява № 66746/01, п. 82).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 тривалий час, постійно з моменту вселення проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, як член сімї наймача, реєстрація в іншому житлі є формальною і не тягне за собою права користування, а тому, дана квартира є її єдиним житлом. Втрата єдиного житла є непомірним тягарем для позивача. Крім того, за відсутності необхідності в демократичному суспільстві,в позбавленні позивача єдиного житла суд вбачає явний дисбаланс (неспіврозмірність) інтересів громади та особи позивача, яка, крім того, є інвалідом і страждає на психічне захворювання, що може призвести до порушення її прав передбачених ст. 8 ЄКПЛ.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 як член сімї основного квартиронаймача, набула права користування нею у встановленому законом порядку, ця квартира є її єдиним житлом в світлі ст.8 ЄКПЛ, право користування позивача житлом не визнається, існує загроза втрати позивачем єдиного житла, а тому, за позивачем слід визнати право користування квартирою.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 30, 60, 62, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 61, 64, 65 ЖК України, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16, 810, 812, 813, 817, 818 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право користування квартирою № 56 по вул. Конякіна, 10 в м. Луцьку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій