Справа № 647/1398/16-ц
№ провадження 2/647/563/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2016 року Бериславський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої - судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Бондаренко Г.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника служби у справах дітей: Літвак Н.М.

третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Берислав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, інтереси яких за договором представляє адвокат ОСОБА_2, до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі філії «Південне регіональне управління акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи служба у справах дітей Бериславської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Бериславського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним, суд

встановив:

У липні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 07.10.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено шлюб. Від шлюбу мають малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. 03.04.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 06-23-kigl-2008 в сумі 90 тисяч гривень строком до 02.04.2018 року зі сплатою 18 % річних. 19.09.2012 року шляхом підписання додаткової угоди № 1, до вищезазначеного кредитного договору були внесені зміни, в тому числі до пункту 5.1., відповідно до якого передбачено забезпечення виконання основного зобов'язання (кредиту) порукою фізичних осіб - ОСОБА_6 (договір поруки від 03.04.2008 року), ОСОБА_1 (договір поруки від 19.09.2012 року), а також переданою в іпотеку квартирою (договір іпотеки від 03.04.2008 року). Так, за договором іпотеки, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 03.04.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_6 в якості забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих ОСОБА_7 за договором про відкриття кредитної лінії № 06-23-kigl-2008, передав банку в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 60,9 м.кв., житловою - 39,6 м.кв., яка належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 31.03.2008 року. На момент укладання вищезазначеного договору іпотеки право користування спірною квартирою мали власник та члени його сім'ї, зокрема, ОСОБА_1, яка проживала та була зареєстрована в спірній квартирі з 25.03.2004 року по 06.08.2010 року та її малолітня донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала разом з матір'ю та була зареєстрована за адресою спірної квартири з 30.05.2007 року по 06.08.2010 року. При цьому, органом опіки та піклування дозволу на укладання такого договору і передачі нерухомого майна, право користування яким має малолітня дитина, в іпотеку не видавалося. В зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати договір іпотеки, укладений 03.04.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 - недійсним.

Позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити та пояснила, що даний позов подано в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, право користування якої квартирою АДРЕСА_1 при укладенні договору іпотеки було порушено. ОСОБА_1 все життя проживала та була зареєстрована в зазначеній квартирі, що належить її батькам. Власного житла у неї немає. Як про те, що її чоловік отримав кредит, так і про укладення спірного договору іпотеки на виконання кредитних зобов'язань, ОСОБА_1 знала. Після розірвання шлюбу, остання протягом року продовжувала сплачувати кредит, так як батьківська квартира перебувала в іпотеці. Останні декілька років вона не сплачує кредит, їй підказали, що можна оскаржити договір іпотеки, щоб не втратити квартиру. У лютому 2008 року ОСОБА_1 знялась з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1, так як не могла отримати закордонний паспорт, була зареєстрована в квартирі свого брата. Проте, її донька ОСОБА_5 продовжувала проживати із дідусем та бабусею у належній останнім квартирі, так як ОСОБА_1 тривалий час знаходилась у м.Києві. З 2010 року ОСОБА_1 із дітьми проживає та зареєстрована в м.Нова Каховка в квартирі своїх знайомих, так як ОСОБА_5 не хотіли брати у дитячий садочок без реєстрації в м.Н.Каховка.

Представник позивача в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити по обставинам, викладеним у позові. Також, посилалась на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 09.09.2015 року № 6-405цс15. Просила суд відмовити в задоволенні заяви банку про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не була стороною правочину - договору іпотеки, про порушення прав неповнолітньої дізналася лише після звернення банку до суду із позовом про звернення стягнення кредитної заборгованості на предмет іпотеки наприкінці 2015 року.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, заявами просив розглядати позов за його відсутності. Надав письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити в зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки позивачем не надано доказів порушення або звуження прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_5, так як ОСОБА_6 не є батьком або законним представником малолітньої. Також, посилався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року № 6-2940цс15. Крім того, подав заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, в прядку ст.76 ЦПК України. Клопотанням від 22.08.2016 року просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до адресної довідки від 11.10.2016 року, останній з 03.04.1991 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.145).

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, в прядку ст.76 ЦПК України. Згідно із адресною довідкою від 17.11.2016 року, останній зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 (а.с.188).

Представник служби у справах дітей Бериславської РДА Літвак Н.М. в судовому засіданні позов підтримала та вважала, що на час укладення договору іпотеки були порушені права неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, оскільки органом опіки та піклування місцевого самоврядування не було надано дозволу на укладення такого правочину. Просила позов задовольнити. При вирішенні питання щодо заяви ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про застосування строків позовної давності поклалася на розсуд суду.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що при укладенні договору іпотеки від 03.04.2008 року їй було надано правовстановлюючий документ на квартиру та довідки з ЖЕКу та міської ради, відповідно до яких в квартирі були зареєстровані та проживали тільки ОСОБА_6 та його дружина. Остання надала згоду на укладення даного правочину. Крім того, ОСОБА_6 своєю заявою від 03.04.2008 року посвідчив, що внаслідок передачі квартири не будуть порушені права, в тому числі малолітніх чи неповнолітніх осіб. Нотаріус не мала можливості іншим чином перевірити, чи зареєстровані або проживають за адресою АДРЕСА_1 інші особи. З цих підстав просила в задоволенні позову відмовити. Крім того, підтримала заяву представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про застосування строків позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оглянувши матеріали цивільної справи № 647/3220/15-ц, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, 07.10.2006 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 від 10.04.2007 року та серії НОМЕР_4 від 26.10.2010 року (а.с.11-12).

У відповідності до паспорту громадянина України, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, з 25.03.2004 року по 06.02.2008 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, з 06.02.2008 року по 23.10.2009 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, з 23.10.2009 року по 06.08.2010 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, з 16.08.2010 року по теперішній час зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 (а.с.7-8, 71-72).

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_5 від 11.02.2008 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №17686920 від 11.02.2008 року та технічним паспортом на квартиру в житловому будинку від 08.02.2008 року, ОСОБА_6 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.24-25, 26-27).

З довідок Бериславської міської ради №677 від 18.02.2008 року та КП «Бериславська ЖЕК-1» №249 від 01.04.2008 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_10 (а.с.68-69).

З будинкової книги №8 за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_1 із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, 06.02.2008 року зняті з реєстрації за вказаною адресою в зв'язку з вибуттям за адресою АДРЕСА_2 (а.с.73-78).

03.04.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_7 був укладений договір про відкриття кредитної лінії №06-23-kigl-2008, відповідно до якого останньому на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності було відкрито відновлювану кредитну лінії в сумі 90 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% річних, строком повернення до 02.04.2018 року (а.с.13-20).

Відповідно до заяви від 03.04.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 дала згоду на отримання кредиту своїм чоловіком ОСОБА_7 в сумі 90 000 грн., з умовами надання кредиту та повернення кредиту і відсотків за користування ним, ознайомлена та згодна з ними у повному обсязі. Адресою реєстрації та проживання ОСОБА_1 зазначеною в заяві від 03.04.2008 року є АДРЕСА_2 (а.с.70).

В якості забезпечення повернення кредитних ресурсів по даному договору між банком та ОСОБА_6 03.04.2008 року було укладено договір поруки.

Крім того, в якості забезпечення повернення кредитних ресурсів , виданих ОСОБА_7 за договором про відкриття кредитної лінії №06-23-kigl-2008, між банком та ОСОБА_6 03.04.2008 року було укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, загальною площею 60,9 м.кв., житловою - 39,6 м.кв., яка належить останньому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 31.03.2008 року (а.с.28-30).

Заявою від 03.04.2008 року ОСОБА_6 стверджував, що внаслідок передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_1, не буде порушено прав та законних інтересів осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних осіб, яких він зобов'язаний утримувати за законом чи за договором (а.с.66).

Зі згоди на укладання договору іпотеки від 03.04.2008 року вбачається, що ОСОБА_10 дала згоду своєму чоловіку ОСОБА_6 на передачу квартири АДРЕСА_1 (а.с.67).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 14.03.2012 року, розірвано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_1, актовий запис №19 (а.с.10).

Додатковою угодою №1, укладеною 19.09.2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7, було внесено зміни до договору про відкриття кредитної лінії №06-23-kigl-2008 від 03.04.2008 року, в тому числі щодо забезпечення даного кредитного зобов'язання порукою ОСОБА_1 (а.с.21-23).

Згідно із договором поруки, укладеним 19.09.2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, остання зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за договором про відкриття кредитної лінії №06-23-kigl-2008 від 03.04.2008 року, в повному обсязі таких зобов'язань (а.с.31-34).

З довідки №2440 КП «Бериславська ЖЕК-1» від 02.12.2015 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 з 25.03.2004 року по 06.08.2010 року проживала ОСОБА_1 Разом із нею була зареєстрована її донька ОСОБА_5 з 30.05.2007 року (а.с.35).

З листа №01-37/14 від 27.01.2016 року Бериславської РДА Херсонської області служби у справах дітей вбачається, що у 2008 році відбулося лише одне засідання комісії - 05.12.2008 року, на якому були розглянуті нагальні питання. Питання передачі в іпотеку трикімнатної квартири АДРЕСА_1, право користування якою мала малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, комісією не розглядалося ні у 2008-2010 роках, а ні пізніше (а.с.37).

Згідно із листом Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області № 2090-22/0/16/602-210-1644 від 26.09.2016 року, з часу створення районної комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації - 14.11.2008 року по 06.08.2010 року включно, організаційну діяльність якої здійснює служба у справах дітей районної державної адміністрації, дозвіл на вчинення правочину з майном за адресою АДРЕСА_1, право користування яким мала малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не надавався (а.с.217).

30.12.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору про відкриття кредитної лінії №06-23-kigl-2008 від 03.04.2008 року, станом на 10.11.2015 року в загальному розмірі 194 448,36 грн. (а.с.230-234).

Заочним рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 16.02.2016 року, позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково, з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» достроково солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 06-23-kigl-2008 від 03.04.2008 року та додатковою угодою №1 від 19.09.2012 року, яка утворилася станом на 10.11.2015 року, у загальній сумі 194 448, 36 грн., з ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто достроково солідарно заборгованість за кредитним договором № 06-23-kigl-2008 від 03.04.2008 року та додаткової угодою №1 від 19.09.2012 року, яка утворилася станом на 10.11.2015 року, у загальній сумі 194 448,36 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.235-237).

Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 18.08.2016 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 16.02.2016 року по цивільній справі № 647/3220/15-ц залишено без задоволення (а.с.239-240).

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

У справі, що розглядається ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання іпотечного договору недійсним в інтересах малолітньої дитини - її доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що остання разом із нею була зареєстрована та проживала на час укладення оспорюваного договору в квартирі АДРЕСА_1, іпотечний договір було укладено без попереднього дозволу органу опіки та піклування й тому повинен бути визнаний недійсним.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями частин четвертої та п'ятої статті 177 СК України, орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

В своїй постанові № 6-406цс15 від 09.09.2015 року, на яку посилається представник позивача, Верховний Суд України виклав правову позицію, яка зводиться до того, що укладення батьками правочинів предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України.

Проте, дана правова позиція була доповнена постановою Верховного Суду України № 6-2940цс15 від 20.01.2016 року, в зв'язку з чим суд враховує саме її при прийнятті свого рішення. Відповідно до зазначеної правової позиції, норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини (суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить відповідачу ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 31.03.2008 року. 03.04.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_7 був укладений договір про відкриття кредитної лінії №06-23-kigl-2008. При цьому ОСОБА_1, відповідно до її заяви, посвідченої 03.04.2008 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 надала згоду на отримання цього кредиту її чоловіком (а.с.70). В забезпечення виконання зазначеного кредитного договору цього ж дня, 03.04.2008 року, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6, було укладено договір іпотеки посвідчений тим же нотаріусом ОСОБА_3, відповідно до якого останнім було передано у іпотеку належну йому на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_1. При цьому, ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_10, яка надавала згоду на передачу квартири в іпотеку, не повідомили про те, що внаслідок укладення спірного договору, можуть бути порушені права малолітньої ОСОБА_12, про що свідчать їх заяви від 03.04.2008 року (а.с.66-67).

Позивач в ході судового розгляду в своїх поясненнях зазначила, що була повідомлена як про отримання ОСОБА_7 кредиту, так і про передачу ОСОБА_6 в іпотеку належної йому квартири.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 06.02.2008 року та на час укладення договору іпотеки від 03.04.2008 року, була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується відміткою про реєстрацію в її паспорті громадянина України та будинковою книгою за адресою АДРЕСА_1 (а.с.71-72, 73-78).

При цьому, мотиви, з яких позивач була знята з попереднього реєстраційного обліку, до уваги не приймаються, оскільки не стосуються предмету доказування.

В порядку ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Отже, з моменту зняття ОСОБА_1 з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 (06.02.2008 року), місцем проживання її доньки - ОСОБА_5 також вважалася адреса - АДРЕСА_2.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 не є батьком або опікуном ОСОБА_5, посилання позивача на те, що на час укладення спірного договору, малолітня ОСОБА_5 користувалася квартирою іпотекодавця за адресою АДРЕСА_1, є голослівним, оскільки довідка КП «Бериславська ЖЕК-1» № 2440 від 02.12.2015 року (а.с.35) про проживання та реєстрацію ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із матір'ю ОСОБА_1 на час укладення спірного договору іпотеки від 03.04.2008 року спростовується довідкою виконавчого комітету Бериславської міської ради № 677 від 18.02.2008 року та довідкою КП «Бериславська ЖЕК-1» № 249 від 01.04.2008 року (а.с.68-69), відповідно до яких за адресою АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_6 та ОСОБА_10, а також відміткою у паспорті громадянина України ОСОБА_1 (а.с.70-71).

Інших доказів на підтвердження факту проживання малолітньої ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 на момент укладення договору іпотеки від 03.04.2008 року, в порушення ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, позивачем та її представником не надано.

Отже, в ході судового розгляду встановлено, що неповнолітня ОСОБА_5 не мала і не має права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1. Вона набула права користування житлом - зазначеною квартирою, як член сім'ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігала це право протягом всього часу перебування квартири в іпотеці до моменту зняття з реєстраційного обліку її матері ОСОБА_1 06.02.2008 року. Після чого, з 23.10.2009 року по 06.08.2010 року знов набула право користування зазначеною квартирою, оскільки в цей період ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується відміткою про реєстрацію у паспорті останньої. Проте з 16.08.2010 року ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_5 зареєстровані та проживають в м.Н.Каховка, тобто вже декілька років неповнолітня ОСОБА_5 житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 не користується, про що позивачем було зазначено в своїх поясненнях, даних в судовому засіданні.

Про порушення прав малолітньої дитини ОСОБА_1 заявила лише після звернення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості, в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що звернення до суду із позовом про визнання договору іпотеки недійсним є відповідним способом захисту, проте, вимога звернення стягнення на предмет іпотеки до теперішнього часу банком не заявлялася та судом не розглядалася.

Зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують факт користування неповнолітньою ОСОБА_5 квартирою за адресою АДРЕСА_1 на момент укладення договору іпотеки від 03.04.2008 року, враховуючи що укладення спірного договору не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження права малолітньої ОСОБА_5 на користування цією квартирою, яка і під час перебування квартири в іпотеці разом із матір'ю була зареєстровані за вказаною адресою, після чого виїхала до м.Н.Каховка, укладення вищезазначеного договору без попереднього дозволу органу опіки та піклування не є підставою для визнання його недійсним.

За встановлених в ході судового розгляду обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи положення діючого в Україні цивільного законодавства, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

За таких обставин, в зв'язку із відмовою у задоволенні позову по суті, заява представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.3, 13, 16, 29, 203, 204, 215 ЦК України, ст.177 СК України, Законом України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про іпотеку», суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, інтереси яких за договором представляє адвокат ОСОБА_2, до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі філії «Південне регіональне управління акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи служба у справах дітей Бериславської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Бериславського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним - відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Корсаненкова