Справа № 316/1572/16-ц
Провадження № 2/316/946/16
"21" грудня 2016 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:
головуючого судді: Капустинського М.В.,
секретаря судового засідання: Демешко О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодар цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -
Позивач ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат ОСОБА_2звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області 24.10.2016 року з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що між позивачем та відповідачем 23 жовтня 1999 року було укладено шлюб, від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком дітей записано та є відповідач. З березня 2016 року з відповідачем проживають окремо, оскільки відповідач, зібравши свої речі, пішов з сім`ї, діти залишилися проживати з позивачем та повному її утриманні. Матеріально відповідач не допомагає, всі витрати матеріального характеру позивач оплачує самостійно, без будь-якої допомоги зі сторони відповідача, хоча відповідач працює, отримує заробітну плату у звязку з чим, на думку позивача, може надавати матеріальну допомогу на утриманні спільних дітей. Керуючись вимогами законодавства України просить суд: стягувати з ОСОБА_3,на її користь, аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітків (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісячно, до повноліття дітей; допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у межах платежу за один місяць; стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення зазначивши, що на час розгляду даної справи, шлюб між сторонами розірвано за рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області. Просять суд вимоги позовної заяви задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про перенесення слухання справи до суду не надав. Згідно з підписом на поштовому повідомленні, відповідач повідомлений про розгляд даної справи в суді (а.с.17).
Вислухавши думку позивача та представника позивача щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача, суд дійшов наступного:
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ч.1ст.77 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце слухання справи, позивач та представник позивача не заперечують проти проведення заочного розгляд справи, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача у порядку заочного провадження відповідно до ст.ст.169, 224-226 ЦПК України, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення.
Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків:
Так судом встановлено, що позивач та відповідач мають двох неповнолітніх дітей, батьком дітей є відповідач, матірю позивач, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.5, 6), згідно довідки, діти проживають з позивачем (а.с.24), згідно інформації з Сектору реєстрації відповідач знявся з місця реєстрації за адресою проживання позивача (а.с.18) та як встановлено у судовому засіданні з пояснень позивача, разом з дітьми не проживає. Крім того, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області 16.11.2016 року, яке набрало законної сили (а.с.25).
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України, є одним з головних Конституційних обов'язків.
Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дітей.
Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення нею повноліття.
Згідно ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою.
У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та відбування боржником покарання у виді виправних робіт. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.
Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається.
Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Позивач просить суд про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітків (доходів) відповідача, що в свою чергу не перевищує максимального розміру аліментів встановленого ст.128 КЗпП України та ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, відповідачем не надано доказів того, що він не в змозі надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей у зазначеному розмірі.
Виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню, оскільки є об'єктивними з огляду на вимоги закону та обов'язку чоловіка - батька дитини утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення кожним з дітей повнолітнього віку.
Також, судом встановлено, що позивача на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору під час розгляду в усіх судових інстанціях справ щодо стягнення аліментів.
Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, згідно із ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, тобто розмір судового збору, який підлягає сплаті, становить 551 грн. 20 коп.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
У звязку з тим, що суд прийшов висновку щодо задоволення вимог позовної заяви, то судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Крім того, згідно ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в межах суми платежу за один місяць.
На підставі вищевикладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Законом України «Про охорону дитинства», ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» ст.128 КЗпП України, ст.ст. 7, 12, 141, 166, 180-183, 191 СК України та ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 77, 79, 88, 110, 169, 208, 209, 212-215, 224-228, 231, 232, 233, 367 ЦПК України, суд -
Вимоги позовної заяви ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити у повному обсязі.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, місце народження: місто Енергодар Запорізька область та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, місце народження: місто Енергодар Запорізька область, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітків (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 24 жовтня 2016 року і до досягнення кожним з дітей повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3, на користь держави, судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним Кодексом України.
Повний текст рішення суду виготовлено: 23.12.2016 року.
Суддя: М. В. Капустинський