Справа № 154/833/16-ц Провадження № 22-ц/773/1402/16 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Категорія: 39 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А. ,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

секретар судового засідання Шугалова О.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір - ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина. Спадкове майно померлої складається із 62/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами у АДРЕСА_1, та земельної ділянки площею 1000 м.кв., призначеної для обслуговування вказаного житлового будинку та надвірних споруд. Інша частина вказаного житлового будинку та надвірних споруд належить позивачу та становить 38/100 частин.

До спадкоємців першої черги відноситься його рідна сестра, відповідач по даній справі ОСОБА_3, яка проживає разом із ним у спірному будинку з 1997 року.

Враховуючи, що право на спадщину за законом після смерті матері має він та сестра, яка є відповідачем, їм обом, як спадкоємцям першої черги, належить по 31/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами та по 1/2 частині земельної ділянки, які належали матері на праві особистої приватної власності. Відповідач по справі не визнає його права на частку у спадщині і вказує на те, що вся частина житлового будинку, що належала матері та більша частина земельної ділянки має належати їй. Усі оригінали правовстановлюючих документів на право власності матері на частину 62/100 частин житлового будинку та на земельну ділянку для його обслуговування знаходяться у відповідачки, яка відмовляється надати їх позивачу для оформлення спадкового майна. Нотаріус відмовляється видати відповідне свідоцтво про право на спадщину.

Просив визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на 31/100 частину житлового будинку з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 1000 м.кв. призначеної для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 серпня 2016 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено визнати за ОСОБА_5 право власності на 31/100 частину житлового будинку з надвірними спорудами у АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті його матері, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 1000 м.кв., призначеної для обслуговування жилого будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті його матері, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 997 грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 просять скасувати це рішення у зв'язку з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду - до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_6 позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3, як спадкоємці першої черги за законом, прийняли спадщину після смерті матері шляхом спільного проживання з спадкодавцем на день смерті, а відтак вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно є обґрунтованими та підставними.

Такі висновки суду зроблені з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні обставин , що мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення.

Судом встановлено, що сторони по справі є рідними братом та сестрою, їхньою матір'ю була ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про смерть та свідоцтвом про народження( а.с.9-10).

Як вбачається з копії державного акта на право приватної власності на землю, ОСОБА_6 належала земельна ділянка площею 1000 м.кв., призначена для обслуговування жилого будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, копії технічного паспорта вбачається, що ОСОБА_6 на праві власності належало 62/100 частини жилого будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1 ( а.с.16).

Згідно з договором дарування ОСОБА_6 12.11.1997 року подарувала позивачу по справі - ОСОБА_5 38/100 частини спірного житлового будинку з надвірними спорудами ( а.с.11).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. ( ст. 1218 ЦК України)

Таким чином після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 62/100 частини , жилого будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1 та земельну ділянку для його обслуговування.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.( ст.ст.1216,1217 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповіт не складала.

Таким чином спадкоємство після смерті ОСОБА_6 здійснюється за законом.

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ст. 1268, 1269 ЦК України прийняття спадщини можливе шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини або ж поданням заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину якщо протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив заяви про відмову від неї ( ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України).

Отже, прийняття спадщини - є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно ОСОБА_5 стверджував про те, що ним прийнято спадщину після смерті матері шляхом спільного проживання з останньою у житловому будинку АДРЕСА_1, оскільки адресою реєстрації померлої та його є АДРЕСА_1. До таких висновків і прийшов суд першої інстанції.

Зважаючи на обставини справи та норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, з такими висновками колегія суддів не може погодитись виходячи з наступного.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.( ч. 1 ст. 29 ЦК України).

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні.

Зокрема, частиною 2 статті 2 Закону передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З наведених підстав колегія суддів приходить до висновку про те, що реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України не підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановленню підлягають обставини, щодо спільного проживання спадкоємця з спадкодавцем (що розуміється як наявність взаємних права та обов'язки по відношенню один до одного, спільне утримання майна, ведення спільного господарства та інше) на час смерті останнього, а не реєстрація місця проживання за однією адресою.

Таким чином саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.

З матеріалів справи, а саме копії технічного паспорта ( а.с. 13), матеріалів інвентаризаційної справи та пояснень сторін встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 розділено на дві відокремлені частини з самостійними входами та системами життєзабезпечення. Фактично існують дві самостійні квартири, без юридичного оформлення присвоєння поштової адреси. Крім того, частини будинковолодіння, які належать позивачу та спадкодавцю відокремлені огорожею. Встановлені обставини жодною із сторін не заперечувались та не спростовувались.

Одна частина, що складає з 62/100 будинковолодіння належить ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право власності від 20.09.1989 року; свідоцтва про право на спадщину від 20.09.1989 року інша частина будинковолодіння - 38/100 належить ОСОБА_5 відповідно до договору дарування від 12.11.1997 року.

Листом Управління водопровідно-каналізаційного відділу виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради стверджується, що за даним будинковолодінням присвоєно два окремих особових рахунків з централізованого постачання холодної води та водовідведення.(а.с.88).

Володимир-Волинське управління з експлуатації газового господарства ПАТ «Волиньгаз» повідомило, що послуги з газопостачання на кв.1 та кв.2 за адресою АДРЕСА_1 управлінням надається окремо по окремих особових рахунках ( а.с.89).

ПАТ «Волиньобленерго» своїм листом підтвердив, той факт, що сторони по справі мають різні договори на постачання електроенергії ( а.с.90).

В судовому засіданні представник позивача, відповідач та її представник вказували, що сторони відокремлено один від одного здійснюють утримання частин будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Разом з тим, як вбачається з наявних в матеріалах справи( а.с. 58-66) копій будинкових книг, за адресою АДРЕСА_1 наявні дві будинкових книги в одній з яких зареєстрований позивач та його дружина з сином , в іншій спадкодавець та відповідач.

Допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 , ОСОБА_11, ОСОБА_12, показам яких суд першої інстанції не дав жодної правової оцінки, вказували , що позивач та померла ОСОБА_6, проживали у відокремлених частинах житлового будинку, які є ізольованими один від другого , мали окремі господарства та бюджети та не вели спільного господарства.

В судовому засіданні відповідач вказувала, що відносини між матір'ю та сім'єю брата в останні роки погіршились та стали напруженими, ні вона, ні померла матір ОСОБА_6 не мали вільного доступу до частин будинковолодіння, що належить ОСОБА_5

Такі покази свідків та пояснення відповідача представником позивача не спростовувались.

Фактично не заперечуючи наявності двох відокремлених господарств, представник позивача покликався на спільність адреси за якою зареєстрований позивач та померла ОСОБА_6, як на підтвердження факту прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_6.

З врахуванням викладено, колегія суду приходить до висновку, що фактично частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 , що належали померлій ОСОБА_6 та позивачу ОСОБА_5, набули статусу окремих житлових приміщень в розумінні ст. 379 ЦК України без юридичного оформлення юридичних поштових адрес.

Таким чином, на думку колегії суддів, позивачем не надано доказів, про прийняття ним у передбачений ст. 1268, 1269 ЦК України порядок спадщини після смерті ОСОБА_6

Суд першої інстанції, прийшов до передчасного висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6.

Крім того, судом першої інстанції було залишено поза увагою ту обставину, що у на час розгляду справи у позивача була відсутня відмова нотаріуса , у вигляді мотивованої постанови, у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_6

До суду апеляційної інстанції представником позивача надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.10.2016 року приватного нотаріусу Велимчаниці А.І. Володимир-Волинського районного нотаріального округу, якою ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючих документів та з підстав існування спору між ним та його сестрою ОСОБА_3 з приводу часток у спадковому майні ( а.с.155), хоча спадкова справа заведена приватним нотаріусом ОСОБА_1

Таким чином , суд першої інстанції не перевірив правових підстав заявленого позивачем позову та помилково констатував про прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті ОСОБА_6.

Судом не надано мотивування усім доводам сторін у справі, зокрема доводам заперечення на позовну заяву, які були подані відповідачем ОСОБА_3, показам свідків та письмовим доказам, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм матеріального права, та при не повному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, що згідно зі статтею 309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, що належала спадкодавцю в порядку спадкування не можуть бути задоволенні у зв'язку з недоведеністю факту прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_6

Разом з тим питання, щодо переходу права власності на частину земельної ділянки, що необхідна для обслуговування належної позивачу на праві власності частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 слід вирішувати з врахуванням положень ст. 120 ЗК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України з позивача ОСОБА_5 на користь відповідача ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору, за подання апеляційної скарги, в сумі 1097 гривень 36 копійок.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 серпня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 1097 гривень 36 копійок судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді