Справа № 199/2615/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21.11.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Борулько М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Амур-Нижньодніпровський РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло №4/131-2000 від 18.01.2000 року.

З відповідачкою ОСОБА_2 він перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 15.01.2015 року було розірвано.

Позивач зазначив, що в період шлюбу відповідачка була зареєстрована з 07.10.2010 року у квартирі АДРЕСА_1, однак після розірвання шлюбу відповідачка добровільно виселилась та переїхала до іншого місця проживання, з 06.10.2014 року в спірній квартирі не проживає, її особисті речі відсутні, за комунальні послуги не сплачує, про її фактичне місце перебування позивачу невідомо, тому просив суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та її вселення, посилаючись на те, що вона є колишньою дружиною позивача за основним позовом ОСОБА_1, який після розірвання шлюбу постійно чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою АДРЕСА_1, позбавивши її можливості користуватися особистими речами, відібравши ключі від дверей та у подальшому змінивши замки на вхідних дверях квартири.

ОСОБА_2 зазначила, що вона заселилася в дану квартиру на правах члена сім'Ї, оскільки перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, та зі згоди власника 07.10.2010 року була зареєстрована в квартирі, яка на теперішній час є її єдиним житлом.

ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні житлом - спірною квартирою АДРЕСА_1, примусово позбавив її житла, забрав ключі від квартири та позбавив можливості доступу до особистих речей, що знаходились в квартирі АДРЕСА_1, у зв'язку з чим 07.10.2014 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності, однак від покарання був звільнений через малозначність скоєного ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, обмежившись усним попередженням за неправомірну поведінку у вигляді вчинення насильства у сім'ї по відношенню до ОСОБА_2.

Також ОСОБА_2 зазначила, що під час перебування у шлюбних відносинах із ОСОБА_1 вона продала власну квартиру АДРЕСА_2, кошти за яку були використані на ведення спільного сімейного господарства, зокрема на будівництво дачі позивача ОСОБА_5, проведення ремонту у квартирі АДРЕСА_1, придбання речей для сім'ї та на інші їхні спільні потреби.

Позивачка за зустрічним позовом вважає, що через вчинення перешкод з боку ОСОБА_1 у проживанні в спірній квартирі АДРЕСА_1, вона була неправомірно позбавлена можливості користування зазначеним житловим приміщенням та особистими речами, тому просила суд усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою АДРЕСА_1 та вселити її в дане житлове приміщення.

Позивач за основним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував та просив суд у позові відмовити повністю, додатково зазначивши, що вони є чужими людьми, на теперішній час він має іншу дружину та їх спільне проживання у квартирі є неможливим.

Представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги основного позову підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, проти зустрічних позовних вимог заперечував, просив суд у їх задоволенні відмовити повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги основного позову про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 не визнала, у їх задоволенні просила суд відмовити, зустрічний позов підтримала, просила суд усунути їй перешкоди в користуванні спірною квартирою АДРЕСА_1 та вселити її в дану квартиру, оскільки іншого житла вона не має.

Представник відповідачки ОСОБА_7 позовні вимоги основного позову не визнав, просив суд відмовити повністю, зустрічні позовні вимоги підтримав, просив суд усунути перешкоди ОСОБА_8 в користуванні спірною квартирою АДРЕСА_1 та вселити її.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги за основним позовом такими, що не підлягають задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло №4/131-2000 від 18.01.2000 року.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 28.07.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 15.01.2015 року було розірвано.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.ст. 58-60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, обставини, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з вимогами ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Дослідивши спірні правовідносини в ході судового розгляду, суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог позивача ОСОБА_11 про визнання ОСОБА_8 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки посилання позивача на добровільність залишення нею спірної квартири АДРЕСА_1, спростовується наданими доказами з боку відповідачки ОСОБА_8, зокрема постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду від 20.10.2014 року по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_13 за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, якою встановлено, що ОСОБА_1 07.10.2014 року перебуваючи за адресою: в квартирі АДРЕСА_4 вчинив насильство у сім'ї, відносно ОСОБА_2, позбавивши її житла за даною адресою, одягу речей, на які ОСОБА_2 має законне право, чим заподіяв шкоду її психічному здоров'ю. Визнавши свою провину та через малозначність скоєного правопорушення ОСОБА_1 було позбавлено покарання та звільнено від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням.

На підтвердження подіям 07.10.2014 року та вчиненню перешкод ОСОБА_1 у проживанні ОСОБА_2 у спірній квартирі АДРЕСА_5 було складено акт передачі особистих речей ОСОБА_2 у присутності свідка ОСОБА_14, за яким було передано одяг - дублянки, куртки, шапка, пальто, нижня та постільна білизна, консервація, що належали ОСОБА_2.

Також актом від 01.08.2016 року КП «Жилсервис - 9», складеним майстром ОО Екосфера» ОСОБА_15 у присутності свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, яким встановлено факт непроживання відповідачки ОСОБА_2 з 08.08.2014 року у спірній квартирі АДРЕСА_6 через відібрання у неї колишнім чоловіком ОСОБА_1 ключів від квартири та встановленням нових дверей в тамбурі, що вказує на вчинення перешкод у проживанні відповідачці з боку позивача ОСОБА_1.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є приятелями «колишньої сім'ї ОСОБА_1» зазначили, що знайомі зі сторонами понад 10 років, через неприязні стосунки, що склались між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після розірвання шлюбу, колишній чоловік ОСОБА_1 позбавляє можливості ОСОБА_2 добровільно користуватись спірною квартирою АДРЕСА_1, чинить перешкоди шляхом зміни замків та відібрання ключів від вхідних дверей. Свідок ОСОБА_9 вказала на випадки, коли ОСОБА_2 була вимушена у неї ночувати, оскільки ОСОБА_1 позбавляв її можливості безперешкодно користуватись квартирою АДРЕСА_1, яка її є єдиним житлом. Разом з ОСОБА_2 вона приходила до квартири, однак відповідач не відчинив дверей та відповів лайкою.

Таким чином, посилання позивача ОСОБА_1 на те, що відповідачка ОСОБА_2 без поважних причин не проживає за зареєстрованим місцем проживання з жовтня 2014 року, не знайшло свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи та показаннями свідків, тому суд вважає ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, третя особа Амур-Нижньодніпровський РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно вимог ст. 3 ЦК України, цивільне законодавство здійснюється на засадах судового захисту цивільного права та інтересу та на засадах справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів судового захисту є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Враховуючи вимоги права кожного громадянина України на житло, який не може бути примусово позбавлений його не інакше як на підставі закону за рішенням суду, враховуючи, що ОСОБА_2 іншого житла не має, квартира АДРЕСА_1 є її єдиним житлом та останнім місцем проживання, куди вона заселилася на правах члена сім'ї, будучи дружиною власника, та зважаючи на те, що в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження факт вчинення перешкод ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням, тому суд, застосовуючи один із способів судового захисту шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, вважає усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 доступ до квартири та ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1, та вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 підлягають судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 169, 208, 209, 212, 215, ЦПК України, ст. 11, 16, 391, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, третя особа Амур-Нижньодніпровський РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, - задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим приміщенням -квартирою АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 доступ до квартири та ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 551 гривню 20 копійки судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя