Справа № 131/1415/15-ц Провадження № 22-ц/772/1476/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 44Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Голота Л.О.,

суддів: Вавшко В.С., Іващук В.А.,

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2

та з участю апелянтів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника апелянта ОСОБА_6

позивача ОСОБА_7

представника позивача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 11.03.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення із житлового будинку,-

ВСТАНОВИЛА:

23.07.2015 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення із житлового будинку.

Позовні вимоги мотивував тим, що являючись власником спірного житлового будинку з господарськими будівлями № 30 по вул. Володі Мазура в с. Василівка Іллінецького району Вінницької області, який він прийняв в дар від свого діда ОСОБА_9, згідно договору дарування від 15 жовтня 1993 року, посвідченого секретарем Василівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, позивач не в змозі повноцінно користуватись своєю власністю, так як у будинку проживає сім»я відповідачів, які вселились туди у 1998 році за згодою батька позивача на тимчасове проживання.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 11.03.2016 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення із житлового будинку задоволено.

Виселено відповідачів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з житлового будинку № 30 по вул. Мазура Володі в селі Василівка Іллінецького району Вінницької області, який належить на праві власності ОСОБА_7, без надання їм іншого житлового приміщення. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, просять скасувати рішення районного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні апелянти та представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_7 та його представник просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, надали письмові заперечення.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що він є власником спірного житлового будинку і його право володіння, користування та розпорядження порушується відповідачами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції на підставі витягу № 48304000 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, виданого адміністратором відділу надання адміністративних послуг Іллінецької РДА ОСОБА_10 від 24.11.2015 року встановлено, що право власності на будинок, що знаходиться за адресою: с. Василівка, вулиця Володі Мазура, будинок №30, Іллінецького району, Вінницької області зареєстровано за ОСОБА_7, яке він набув на підставі договору від 15.10 1993 року (а.с. 5).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 7 липня 2015 року ОСОБА_7 направив відповідачам рекомендованим листом письмову вимогу про те, щоб вони виселились з належного йому на праві власності житлового будинку та забрали всі свої речі до 15 липня 2015 року, на що йому відповідачі знову ж таки категорично відмовили, продовжують проживати у належному йому на праві власності будинку.(а.с. 7,8)

Факт проживання у будинку позивача ОСОБА_7, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не заперечується сторонами. А також підтверджується довідкою Васильківської сільської ради про те, що відповідачі без реєстрації проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.(а.с.38)

Зважаючи на надані докази, колегія судів приходить висновку, що позивач правомірно наголошує на порушення відповідачами його законних прав та інтересів.

Як вірно зазначив позивач у своїх запереченнях на апеляційну скаргу беззаперечними доказами про його право власності на будинок №30 по вулиці Володі Мазура в селі Василівка є договір дарування від 15 жовтня 1993 року (а.с. 4) та витяг № 48304000 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.11.2015 року(а.с.25).

Колегія суддів відхиляє заперечення апелянта про неналежність витягу з державного реєстру речових прав на рухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.11.2015 року , як доказу, оскільки не відомо яким чином його копія з»явилась у матеріалах справи, з огляду на вимоги ст. 57, 59 ЦПК України та огляду у судовому засіданні оригіналу даного витягу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем того факту, що він є власником спірного будинку, і що діями відповідачів порушується його право власності ( п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Посиланням апелянтів на пропуск ОСОБА_7 строку позовної давності колегія суддів відхиляє з огляду на тривалість правопорушення та визначенням обсягу своїх порушених прав позивачем з дня предявлення ним вимоги відповідачам про виселення 07.07.2015 року. / а.с.8/

Колегія суддів відхиляє також посилання апелянтів на лист ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №10-70/0/4-13 від 16.01.2013 року « Про окремі питання застосування строків позовної давності» з приводу того, що у разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності, так як вважаємо, що апелянти помилково рахують початок перебігу строку позовної давності від дня свого заселення у спірний будинок з 22.06.1999 року, оскільки на той час між відповідачами і батьком позивача існувала домовленість про продаж їм будинку і свої права позивач не вважав порушеними.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого погоджується й колегія суддів, правильно виходив із того, що відповідачі мають інше зареєстроване місце проживання, всупереч волі власника та незважаючи на спилив домовленого строку проживання (вимоги про звільнення житлового будинку до 15 липня 2015року), не звільнили житловий будинок, а тому порушують право власності ОСОБА_7, яке підлягає захисту шляхом їх виселення з даного будинку.

Додаткових, належних доказів законного проживання у спірному житловому будинку до апеляційної скарги апелянтами не надано: договір оренди житла, квитанції про сплату податку за землю та комунальні послуги та інше.

Відповідно п. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, але посилання апелянтів на те, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.119 ЦПК України, а саме не подання позивачем доказів, що підтверджують обставину, на яку він послався, спростовується матеріалами справи та суперечить п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

За таких обставин колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, постановивши рішення з додержанням вимог закону, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити, а рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 11.03.2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_11

Судді: /підписи/ ОСОБА_12

ОСОБА_13

Згідно з оригіналом: