АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою виконувача обов'язків керівника Київської місцевої прокуратури № 5 Катишева K.M. на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Харківської державної наукової бібліотеки імені В.Г. Короленка, Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Міністерства культури України про визнання права власності, виключення майна з акту опису та арешту майна, витребування майна та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Харківської державної наукової бібліотеки імені В.Г. Короленка, Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Міністерства культури України про визнання права власності, виключення майна з акту опису та арешту майна, витребування майна та відшкодування моральної шкоди, в якому просив визнати за ним право власності на старовинну книгу «Візантійські емалі» 1892 р., яка є екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятники візантійської емалі» Н.П.Кондакова («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892 р., виключити дану книгу з акта опису та арешту майна ВП №39421555 від 29.08.2013 р. державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Золотько С.Г., витребувати з Харківської державної наукової бібліотеки ім. В.Г. Короленка на його користь книгу та стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на його користь моральну шкоду в розмірі 900 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він займається антикваріатом з 1992 року. Придбав оспорювань книгу ще на прикінці 1990-х років, яка є культурною цінністю і її вартість на даний час згідно експертної оцінки складає 921 600 грн., а він є її власником, оскільки набув права власності на цю книгу на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочину купівлі-продажу.

Справа № 756/9026/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8450/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Богдан О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У 2012 році він хотів продати її, про що повідомив свого помічника з продажу антикваріату - ОСОБА_3, який позивачу повідомив, що має знайомого - ОСОБА_5, який мешкає у м. Харків і який готовий або придбати цю книгу, або посприяти її продажу. А ОСОБА_5, у свою чергу, повідомив позивача про необхідність спочатку показати на декілька днів книгу позивача його знайомому експерту з м. Харкова для визначення ціни її продажу. При цьому ОСОБА_3 запевнив позивача у надійності ОСОБА_5 і словесно поручився за нього. Довіряючи ОСОБА_3 і ОСОБА_5 позивач передав їм книгу «Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського» видання Санкт-Петербург 1892 р. для проведення її експертної оцінки та подальшого продажу.

Проте, ОСОБА_5 виявився недобросовісним покупцем та хотів вивезти книгу на територію Російської Федерації та був впійманий на кордоні, а пізніше засуджений за контрабанду.

Оскільки вироком суду, оспорювана книга була передана у власність держави, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, так як вважає, що являється справжнім її власником.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на старовинну книгу «Візантійські емалі» 1892 року, яка є екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам»ятки візантійської емалі» Н.П. Кондакова («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892 року.

Виключено старовинну книгу «Візантійські емалі» 1892 року, яка є екземпляром - оригіналом книги «Історія і пам'ятки візантійської емалі» Н.П. Кондакова («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892 року з акту опису та арешту майна ВП №39421555 від 29.08.2013 року, державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Золотько С.Г., знявши арешт з цього майна.

Витребувано з Харківської державної наукової бібліотеки імені В.Г.Короленка на користь ОСОБА_2 старовинну книгу «Візантійські емалі» 1892 року, яка є екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятки візантійської емалі» Н.П. Кондакова («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, виконувач обов'язків керівника Київської місцевої прокуратури №5 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт, послався на те, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем був пропущений строк позовної давності для звернення до суду, про що заявлялося в суді першої інстанції, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, суд незаконно визнав право власності позивача на книгу, оскільки вона передана у власність держави в порядку конфіскації, а тому на думку апелянта на неї не може визнаватися право власності на особу.

Представник Київської місцевої прокуратури № 5в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представники заперечували проти апеляційної скарги та просили її відхилити а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_12 апеляційну скаргу не визнала, підтримав надані ним заперечення на скаргу.

Представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_13 апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Представник Міністерства культури України - Олексієнко Н.М. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити,

Інші учасники процесу, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання у відсутності учасників процесу які не з'явились.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представник апелянта інших учасників процесу та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору є право приватної власності на старовинну книгу «Візантійські емалі» 1892 p., яка є екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятники візантійської емалі» Н.П.Кондакова («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892р., та відповідно до висновку державної експертизи культурних цінностей №282 від 16.05.2012 року є культурною цінністю та її вартість складає 921 600 грн., що встановлено вироком Харківського районного суду Харківської області від 24.07.2013 року відносно ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_16 зач.2 ст.15, ч.2 ст. 201 КК України.

Вирок набрав законної сили 09.08.2013 року, провадження № 1/635/336/2013, справа № 2034/9682/2012 та відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України є обов'язковим.

Зазначеним вище вироком встановлено, що ОСОБА_4 у березні 2012 року в розмові зі своїм знайомим громадянином Російської Федерації ОСОБА_17, вступив з останнім у злочинну змову, запропонувавши останньому за грошову винагороду незаконно, контрабандним шляхом, перемістити через митний кордон України до РФ книгу, яка є культурною цінністю.

За попередньою домовленістю телефоном 15.04.2012 року на трасі Харків-Бєлгород близько селища Руська Лозова Дергачевського району Харківської області ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_16 та ОСОБА_18 та передав їм старовинну книгу «Візантійські емалі» 1892 p., яка є екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятники візантійські емалі» Н.П.Кондакова («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт- Петербург 1892р.

В цей же день при переміщенні через державного кордону України з Росією місцевого пункту пропуску «Стрєлєчья», останні були затримані. Співробітниками місцевого пункту пропуску «Стрєлєчья» з під капоту автомобіля марки «Фольксваген» НОМЕР_1 було вилучено дану книгу, яка є культурною цінністю.

ОСОБА_4 у вчиненні злочину розкаявся (а.с.106-107).

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 24.07.2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_16 було засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 201 КК України.

Також вироком суду встановлено, що свідок ОСОБА_3 пояснив, що він допомагав своєму другу ОСОБА_2, директору ТОВ «Епоха» у продажу антикваріату. Приблизно 14-15.04.2012 року до нього в ТОВ «Епоха» приїхав його знайомий з м. Харкова ОСОБА_5, де і побачив книгу «Візантійські емалі» та зацікавився нею. ОСОБА_5 сказав, що хоче показати дану книгу експертам, що б в подальшому продати її. В цей же день ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_2 щодо бажання ОСОБА_5 придбати у нього цю книгу, оскільки він знав, що ОСОБА_2 мав намір її продати. ОСОБА_2 на зазначене дав свій дозвіл.

14.04.2012 року ОСОБА_3 упакував книгу «Візантійські емалі» та пакунок передав охороннику ОСОБА_19 та залишив записку, що книга для ОСОБА_5 та сказав, щоб хоронець передав її зазначеній особі по наданню ним паспорту. ОСОБА_19 передав книгу ОСОБА_5

Обставини знаходження до 14.04.2012 року книги «Візантійські емалі» 1892 р. у колекції ОСОБА_2 на ТОВ «Епоха» по вул. Кудрявській, 16 у м. Києві в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що він працює охоронцем у ТОВ «Епоха» з 2008 року по вул. Кудрявській, 16 в м. Києві. 14.04.2012 року за попереднім попередженням його ОСОБА_3 до фірми прийшов ОСОБА_5 та пред'явив йому паспорт. Свідок видав за дорученням ОСОБА_3 ОСОБА_5 пакунок, в якому була книга, але він її не дивився. Про видачу зробив запис в журналі, сторінку з якої згодом вилучили працівники СБУ України.

Судом оглянуто оригінал даного журналу та копія вилученого листа, який містить запис про передачу книги 14.04.2012 року ОСОБА_23, що підтверджено в судовому засіданні самим охоронцем та представниками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Факт наявності журналу та вилученого працівниками СБУ листка з неї сторони визнали.

Зазначені вище докази підтверджують пояснення позивача ОСОБА_2 стосовно обставин передачі ним через ОСОБА_3 до ОСОБА_5 старовинної книги «Візантійські емалі» 1892 р., яка є екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятники візантійської емалі» Н.П. Кондакова («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892р.

Крім того, факт придбання ОСОБА_2 старовинної книги «Візантійські емалі» 1892 р., якає екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятники візантійської емалі» Н.П. Кондакова («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892р. підтверджується квитанцією № 153393 (а.с.163).

Відповідно до зазначеної квитанції книга Кондаков «Візантійські емалі» в одному екземплярі придбана за 600 рублів 12 лютого 1989 року у комісійному магазині №7 Ленінградського обласного управління Ленторг. Н підтвердження власності позивачем було надано суду фотокартки спірної книги (а.с. 161-162).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в Україні не врегульовано законодавчо окремо питання антикварної власності, реєстри антикваріату тощо, а тому суд вважав пояснення свідків та наявність у позивача квитанції на придбання книги належними та допустимими доказами, який підтверджують його право власності на спірну книгу, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Рішення суд в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в апеляційному порядку не оскаржується, а тому у відповідності до положень ст. 303 ЦПК України, колегією суддів не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Факт власності ОСОБА_2 на спірну старовинну книгу «Візантійські емалі» 1892 p., яка є екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятники візантійські емалі» Н.П. Кондакова («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт- Петербург 1892 р. встановлений судом першої інстанції та підтверджується наявність квитанції № 153393 при придбанні вказаної книги ( а.с.163).

Показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_24, ОСОБА_25 які підтвердили факт знаходження спірної книги в колекції позивача до 14.04.2012 р.

Вироком від 24 липня 2013 р. Харківського районного суду Харківський області про кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_26, ОСОБА_27, та ОСОБА_4 в скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 201 КК України, де в основу та обґрунтування вини вказаних осіб лягли показання в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які підтвердили належність старовинної книги «Візантійські емалі» 1892 р., якає екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятники візантійської емалі» Н.П. Кондакова («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892 р. ОСОБА_2, протоколом очної ставки між свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в ході якої ОСОБА_3. підтвердив свої показання які надавав раніше, протоколом очної ставки між свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_5, в ході якої ОСОБА_2 підтвердив надані ним раніше показання.

Доводів та належних доказів на заперечення права позивача на власність спірної книги відповідачі не надали, та апелюють тільки аналізом показань самого позивача.

Колегія суддів вважає безспірними доводи та докази на підтвердження права власності позивача ОСОБА_2 на старовину книгу «Візантійські емалі» 1892 р., яка є екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятники візантійської емалі» Н.П.Кондакова («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892 р.

Відносно доводів апелянта щодо порушення позивачем строку позовної давності колегія суддів прийшла до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 24.07.2013 року яким було засуджено ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_16 яким було засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 201 КК України набрав законної сили 09.08.2013 р.

Згідно з вказаним вироком книга «Візантійські емалі» 1892 р., яка є екземпляром-оригіналом книги «Історія і пам'ятники візантійської емалі» Н.П.Кондакова («Візантійські емалі. Зібрання Звенигородського») видання Санкт-Петербург 1892 р. була визнана предметом контрабанди та була конфіскована у дохід держави.

Тобто право у позивача щодо захисту свого права на вказану книгу виникло 09.08.2013р.

Посилання апелянта на те, що позивачу було відомо про порушення його права у 2012р., та про те, що книга була предметом контрабанди та затримана правоохоронними органами, не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки позивач не мав процесуального права захищати свої інтереси в кримінальному процесі оскільки не був учасником такого процесу, а тільки давав свідчення в якості свідка.

А фактично його право було порушено безпосередньо вироком Харківського районного суду Харківської області від 24.07.2013 року, яким була визначена конфіскація належного йому майна та актом державного виконавця Київського ВДВС Харківського МУЮ опису та арешту майна від 29.08.2013 р. згідно з виконавчим провадженнями ВП №39421555.

Аналізуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності щодо захисту свого порушеного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.

Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно.

Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Але така санкція застосовується до особи яка засуджена за здійснення кримінального злочину.

Позивач не мав відношення до здійснення кримінального правопорушення і не був засуджений за здійснення такого кримінального правопорушення.

Те, що предмет конфіскації став контрабандою, яка за вироком суду підлягає конфіскації йому не було відомо, та його причетність до контрабанди не встановлена.

Конфіскація є примусовим вилученням майна у власника без компенсації його вартості, яке застосовується за вчинення ним правопорушення в установлених законом випадках. Конкретні підстави для застосування конфіскації передбачаються, зокрема, Кримінальним кодексом за здійснення корисливих злочинів, тяжких та особливо тяжких злочинів, Митним кодексом, а також Кодексом про адміністративні правопорушення.

В даному випадку власник книги не є правопорушником, а саму книгу він втратив у результаті незаконних дій засуджених відповідним вироком осіб.

Колегія суддів вважає, що право власності позивача підлягає захисту. Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, та є законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Київської місцевої прокуратури № 5 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді