Єдиний унікальний номер:448/1014/16-ц
Провадження № 2/448/381/16
УХВАЛА

про відкриття провадження у справі

22.08.2016 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Борисенко В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

17.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, покликаючись на те, що 26.07.2016року відповідно до квитанції №0.0.590971559.1 на розрахунковий рахунок №1 ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», що відкритий в АТ «ОСОБА_2 Аваль», ним було проведено перерахунок грошових коштів у сумі 10000 гривень, як оплата згідно Договору фінансового лізингу №004727.

Вказує, що 26.07.2016року він уклав з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» Договір фінансового лізингу №004727, відповідно до якого лізингодавець зобовязався придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді трактора ДТЗ 244.4 та передати його у користування Лізингоотримувачеві, а той у свою чергу зобовязався періодично сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно графіку (Додаток №1 до Договору) в розмірі 4166,67грн. щомісяця (перший рік) та 1256,11 гривень щомісяця (з 2 по 5 роки). Договір фінансового лізингу передбачає право лізингоодержувача отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат.

Проте стверджує, що умови вищевказаного Договору не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача. Так, в порушення положень цивільного кодексу України, у вищевказаному Договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Крім того зазначає, що всупереч Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України у Договорі і специфікації відсутня обовязкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка ДТЗ 244.4, у кількості 1, вартістю 100000 гривень. Вважає, що таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та двигуна, рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо.

Також зазначає, що у договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі.

Крім того, вказує, що згідно з п.12.12 договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Однак, вважає, що зазначена стаття Договору суперечить положенням п. 4 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,оскільки надання можливості продавцю (виконавцю,виробнику) не повертати кошти на оплату здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням договору.

Окрім того, вважає, що укладений Договір Фінансового лізингу №003896 є нікчемним, оскільки послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 ст.34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), однак у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства. При цьому, відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

З огляду на наведене, просить суд визнати Договір фінансового лізингу №004727, укладений 26.07.2016року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ним ОСОБА_1 недійсним. Крім того, просить стягнути з відповідача в його (позивача) користь майно, набуте на виконання вищевказаного договору фінансового лізингу, а саме грошові кошти в сумі 10000 гривень. Також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Позовну заяву належить розглядати у Мостиському районному суді Львівської області у порядку цивільного судочинства.

Подана заява за формою та змістом відповідає вимогам ст.ст.119, 120 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.11, 122, 127 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Відкрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Призначити попереднє судове засідання в приміщенні Мостиського районного суду Львівської області на 06.09.2016р. о 14.00 год., куди викликати позивача та представника відповідача.

На підставі ст.127 ЦПК України копію даної ухвали разом з копією позовної заяви і доданих до неї матеріалів надіслати відповідачу ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», якому запропонувати, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України в строк до 06.09.2016р. подати до суду письмове заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються.

Роз'яснити сторонам, що відповідно до вимог ст. 131 ЦПК України вони зобов'язані подати свої докази до початку розгляду справи по суті.

Ухвала може бути оскаржена лише щодо недотримання правил підсудності у встановлений законом строк і порядок, а в іншій його частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В.Борисенко