Справа №592/3683/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/479/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

17 квітня 2015 року ОСОБА_5, яка під час судового розгляду змінила прізвище на дошлюбне ОСОБА_3, звернулася до суду з зазначеним позовом й, уточнивши 22 липня 2015 року свої вимоги, просила виділити їй у користування наступне майно: електромясорубку «Zelmer» 2009 року виробництва, вартістю 800 грн.; блендер «Scarlet» 2010 року виробництва, вартістю 200 грн.; холодильник двохкамерний «Whirpool» 2013 року виробництва, вартістю 3500 грн.; шафу-купе 2014 року виробництва, вартістю 2500 грн.

У користування відповідачу просила виділити диван 2008 року виробництва, вартістю 2400 грн.; електричну духовку 2009 року виробництва, вартістю 400 грн.; килим 2009 року виробництва, вартістю 500 грн.; штори 2009 року виробництва, вартістю 700 грн.; електричну плитку 2010 року виробництва, вартістю 350 грн.; кондиціонер «Saturn» 2011 року виробництва, вартістю 2300 грн.; човен гумовий «Лисичанка» 2011 року виробництва, вартістю 500 грн.; мікрохвильову піч 2013 року виробництва, вартістю 600 грн.; акустичні колонки 4u 2013 року виробництва, вартістю 400 грн.; мультиварку «Philips» 2014 року виробництва, вартістю 1000 грн.

Крім того, просила визнати автомобіль «Mitsubishi Lancer», 1.8 GTI, 1990 pоку виробництва, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак ВМ 3094 AT, який станом на день зняття його відповідачем з реєстрації в органах ДАІ, спільною сумісною власністю сторін і стягнути з відповідача грошову компенсацію половини його вартості в розмірі 37670 грн.

Також просила витребувати у відповідача на адресу місця свого проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за собою право власності на меблі для кухні, які були придбані її батьком до шлюбу та знаходяться у користуванні відповідача у м. Суми по вул. Курська, 141, а саме: дві шафи приставні, дві шафи навісні (колір дуб молочний), вартістю 1000 грн. та комод 2-х ящиковий під телевізор (колір світлий горіх), вартістю 500 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 15 листопада 2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 квітня 2015 року розірвано. За час подружнього життя сторонами придбано спірне майно, яке просила поділити. У 2015 році відповідач без згоди та відома позивачки продав автомобіль своєму батькові ОСОБА_6, тому просила стягнути половину його вартості.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

З вказаним рішенням ОСОБА_3 в частині вирішених позовних вимог про стягнення з відповідача грошової компенсації половини вартості автомобіля не погодилася і оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на несправедливість рішення в оскаржуваній частині, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення зазначених позовних вимог.

При цьому, вказує, що суд, встановивши набуття спірного автомобіля сторонами під час шлюбу, безпідставно вважав, що згода позивачки на його продаж відповідачем не потрібна. Зазначає, що вартість проданого автомобіля складає 75340 грн., яка відповідачем не спростована, як і не доведено використання отриманих від продажу коштів в інтересах сімї.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_7, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 15 листопада 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. З середини січня 2015 року вони припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 квітня 2015 року шлюб між ними розірваний (а.с. 8, 34).

Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9), який після розірвання шлюбу проживає з матірю.

За час подружнього життя вони придбали автомобіль «Mitsubishi Lancer», 1.8 GTI, 1990 pоку виробництва, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак ВМ 3094 AT і цей факт ними визнається.

З довідки-рахунка Товариства з обмеженою відповідальністю «Суми Автомаксимум» від 27 січня 2015 року вбачається, що зазначений легковий автомобіль, вартістю 18310 грн., переданий ОСОБА_6, батьку відповідача (а.с. 45).

Довідкою Управління ДАІ УМВС України в Сумській області від 10 березня 2015 року підтверджується реєстрація спірного автомобіля за ОСОБА_6 станом на 05 березня 2015 року (а.с.22).

Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення на користь позивачки грошової компенсації половини вартості спірного автомобіля, місцевий суд встановив, що автомобіль придбаний сторонами за час шлюбу та проданий відповідачем до його розірвання без згоди позивачки, однак з урахуванням вартості автомобіля у момент його продажу, яка складає 20310 грн., вважав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на положення ст. 65 СК України, відсутності вимог про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та фактичним володінням спірним майном іншою особою.

З таким висновком колегія суддів не може погодитися.

Так, відповідно до ст. 60, ч. 1 ст. 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За таких обставин автомобіль, набутий сторонами за час подружнього життя є обєктом права спільної сумісної власності, в якому частки сторін є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. 3 ст. 65 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вказаних вимог суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення половини вартості проданого відповідачем автомобіля.

Зокрема суд не врахував, що спірний автомобіль є цінною річчю і угода, повязана з його володінням та розпорядженням потребує обовязкової письмової згоди позивачки. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відчуження автомобіля було здійснено в інтересах сімї чи на її потреби, відповідачем суду не надано.

Оскільки письмову згоду на продаж автомобіля ОСОБА_3 не давала, угода щодо порядку використання і розпорядження транспортним засобом між сторонами спору не досягалася, тому відповідачем порушені вимоги ч. 3 ст. 65 СК України при розпорядженні спільним сумісним майном, а відтак порушені і права позивачки як співвласниці цього майна, які підлягають захисту шляхом компенсації вартості частки проданого майна за рахунок відповідача.

З розяснень, викладених в п. 22 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 вбачається, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При зверненні до суду з позовом позивачка надала суду звіт про оцінку спірного автомобіля станом на 07 квітня 2015 року, яка складає 75340 грн. (а.с. 10-18).

В заперечення на позов відповідач надав довідку-рахунок, в якій зазначена вартість легкового автомобіля на момент його продажу 27 січня 2015 року, що складає 18310 грн. (а.с. 45), а також висновок субєкта оціночної діяльності від 27 січня 2015 року про оцінку цього автомобіля, яка становить 18309,20 грн. (а.с. 104-105).

Враховуючи значну різницю у вартості спірного майна за наданими сторонами доказами, а також те, що в обох випадках оцінка проведена за відсутності вихідних даних автомобіля, які б давали можливість розрахувати його дійсну ринкову вартість залежно від його стану, зносу, тощо, колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказані докази як неналежні та взяти до уваги висновок експерта № 002/035/2016 від 16 травня 2016 року, згідно з яким ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Lancer», 1.8 GTI, 1990 pоку виробництва, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак ВМ 3094 AT, розрахована без його огляду на підставі матеріалів цивільної справи та вихідних даних автомобіля, здобутих в судовому засіданні та складає на час розгляду справи 62344 грн. (а.с.204-235).

Виходячи з рівності часток подружжя в спірному майні, частка позивачки у проданому відповідачем 27 січня 2015 року автомобілі складає 31172 грн. (62344 грн. : 2) та підлягає компенсації їй за рахунок відповідача.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає положенням ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині позовних вимог про стягнення компенсації вартості частки проданого автомобіля за рахунок відповідача підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог.

На підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

З відповідача на користь позивачки пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати на загальну суму 1489,91грн. (304,72 грн. судового збору за розгляд справи в місцевому суді + 335 грн.19 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом + 850 грн. за проведення судової автотоварознавчої експертизи).

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.3, 4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 лютого 2016 року, в частині вирішених позовних вимог про стягнення компенсації половини вартості автомобіля, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 31172 грн . компенсації вартості автомобіля «Mitsubishi Lancer», 1.8 GTI, 1990 pоку виробництва, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак ВМ 3094 AT.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи судом першої інстанції у сумі 304 грн.72 коп., апеляційним судом у сумі 335 грн.19 коп. та витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи у сумі 850 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді