Справа № 171/2376/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 червня 2016 року Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Чумак Т.А.
за участю секретаря Жандарук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною,
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 грудня 2012 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З відповідачкою життя не склалося і за рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу і до цього часу позивач справно сплачує аліменти, нарікань щодо цього вона не має. Перед розірванням шлюбу відповідачка забрала спільну дитину та переїхала, розташувалась у будинку бабусі ОСОБА_4 у місті Апостолове Дніпропетровської області по вул. Чапаєва, 8. З того часу позивач бачився з дружиною і дочкою коли йому дозволяли, оскільки відповідачка систематично не відповідала на його телефонні дзвінки, коли позивач приїжджав, дружини та дитини в дома не було, а мати відповідачки вказувала на те, що дитина знаходиться вдома у няні, абсолютно чужої людини. За весь час окремого проживання відповідачка повністю ізолювала дитину від позивача та спілкування з ним. Не досягнувши з відповідачкою згоди щодо побачень та спілкування з дитиною, позивач звернувся до Служби у справах дітей Апостолівської міської ради. 08 травня 2014 року позивачем надано заяву до Управління у справах дітей Апостолівської міської ради щодо усунення перешкод у його спілкуванні з дитиною та її вихованні. 20 січня 2015 року отримано висновок уповноваженого органу, відповідно до якого позивачу надано згоду на усунення перешкод у спілкування і вихованні з малолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Про відповідний висновок відповідачку було повідомлено належним чином однак наявність вказаного висновку не дало бажаного результату. На даний момент позивач вже більше року не може бачитися з дитиною. Вважає, що своїм невиконанням приписів органу опіки та піклування, щодо можливості його бачитися з своєю дитиною, відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, що є порушенням його права. Таким чином позивач змушений звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, шляхом встановлення можливості систематичних побачень з дитиною.
Позивач в судове засідання не зявився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідачка в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про день, місце та час слухання справи повідомлена належним чином.
Представник служби у справах дітей Апостолівської РДА вважає, що позов підлягає задоволенню, надала до суду заяву, відповідно до якої просила справу слухати у її відсутності.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Зі свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ № 196647 від 12.12.2012 року встановлено, що 12.12.2012 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, у результаті чого остання залишила своє дошлюбне прізвище «Довлатова» (а.с. 9).
Судом встановлено та підтверджується зібраними у справі доказами, що сторони мають малолітнього дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Постійним місцем проживання дитини є місце проживання відповідачки (а.с. 10).
Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області № 171/988/14-ц від 18.06.2014 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано (а.с. 11-12).

З висновку районного органу опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації встановлено, що з громадянкою ОСОБА_2 проведена відповідна розяснювальна бесіда щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні доньки батька, який бажає приймати участь у її вихованні, із розмов обох батьків виявлено, що вони не можуть самостійно домовитися щодо участі у спілкуванні та вихованні доньки, які психічно та морально завдають шкоди малолітній доньці, тим самим порушують її права (а.с. 13-14).

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у звязку з чим загострились взаємовідносини між відповідачкою та позивачем. Така ситуація в їх відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі та враховувати при цьому інтереси малолітньої дитини.

Висновком районного органу опіки та піклування Апостолівської РДА визначено порядок спілкування позивача з дитиною у вигляді систематичних побачень з дитиною по вихідним за адресою бабусі дитини ОСОБА_5, а саме: м. Апостолове, вул.. Горького, 29, Дніпропетровська область.

Відповідно до положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Обєднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Відповідно до частин 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами 1, 2 ст.159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклуванні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров»я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Отже, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України).

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем та у його присутності може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини.

У частинах 1, 2 ст.155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя, більш того, природні стосунки не припиняються від того, що дитина взята на державне піклування. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною.

Надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі батька у вихованні дитини, враховуючи вік, стать, стан здоровя та інтереси дитини, принцип рівності прав та обовязків батьків щодо дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд вважає, що систематичні побачення батька із донькою будуть сприяти налагодженню відносин між ними та забезпечать дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 487 гр. 20 коп., тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 209, 213, 215, 224, 226 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1, у спілкуванні та вихованні його малолітньої доньки ОСОБА_3.

Визначити ОСОБА_1 як спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у вигляді систематичних побачень з дитиною по вихідним за адресою бабусі дитини ОСОБА_5, а саме: вул.. Горького, 29, м. Апостолове Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487 гр. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Апостолівським районним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:ОСОБА_6