У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_11 про визнання договору відступлення прав вимоги за кредитним договором, договору відступлення права за іпотечним договором та договору купівлі-продажу житлового будинку недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом про визнання договору відступлення прав вимоги за кредитним договором, договору відступлення права за іпотечним договором та договору купівлі-продажу житлового будинку недійсними.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року позов ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено.

Визнано недійсним договір відступлення прав вимоги за кредитним договором, укладений 16 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») та ОСОБА_9

Визнано недійсним договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладений 16 січня 2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_9

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 23 квітня 2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Скасовано за ОСОБА_8 державну реєстрацію прав власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, укладений 16 січня 2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_9 фактично є договором факторингу, а тому враховуючи суб'єктний склад сторін договору, відсутність у ОСОБА_12 передбачених законом прав надавати фінансові послуги, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений правочин є недійсним, а тому укладені в подальшому та на підставі недійсного договору, правочини щодо відступлення прав вимоги за договором іпотеки, договір купівлі-продажу житлового будинку також є недійсними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що договір від 16 січня 2014 року є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним, а також і наступних правочинів, укладених на підставі спірного договору.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Судами встановлено, що 7 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - ВАТ «Кредобанк») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останні отримав кредит у розмірі 200 000 грн строком до 6 грудня 2012 року та зі сплатою 18,95 % річних.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_6 умов вищезазначеного кредитного договору, 7 грудня 2007 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок № 7, який розташований за адресою: Пономаренківський в'їзд, м. Харків.

6 жовтня 2010 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк»), яке є правонаступником ВАТ «Кредобанк», відступило ТОВ «Кредекс Фінанс» всі права вимоги за кредитним договором від 7 грудня 2007 року.

Також 12 квітня 2011 року ПАТ «Кредобанк» відступило ТОВ «Кредекс Фінанс» всі права вимоги за іпотечним договором.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 липня 2012 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 311 845 грн 72 коп.

Апеляційним судом встановлено, що вищезазначене судове рішення не боржником не виконано.

16 січня 2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_9 укладено договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором.

До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 627 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України ).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Як вірно встановлено апеляційним судом при укладенні договору про відступлення права вимоги від 16 січня 2014 року сторони керувалися положеннями статей 512-519 ЦК України.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Враховуючи вищезазначені положення норм матеріального закону, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку що договір від 16 січня 2014 року є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним, а також і наступних правочинів, укладених на підставі спірного договору.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права є безпідставними та висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак