У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Ковальчук Н.М. , Шеремет А.М.

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 19 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1357, - розірвано.

Місцем проживання дитини визначено місце проживання матері.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання.

Відмовлено, за недоведеністю позовних вимог, у задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину.

Вирішено питання розподілу судових витрат: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір 487 грн. 20 коп.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що судом при визначенні розміру аліментів не було взято до уваги, що відповідач на даний час не працює, самостійного доходу не має, тому визначення аліментів у розмірі 1000 грн. унеможливлює його існування. Відповідач погоджується утримувати свою дитину, проте у зв'язку із відсутністю працевлаштування не може сплачувати таку суму.

Зазначає, що на даний час може сплачувати аліменти у розмірі 500 грн. на дитину, в подальшому якщо у нього буде можливість одержувати систематичний дохід відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду щодо збільшення розміру таких аліментів.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення в частині визначення розміру аліментів скасувати та ухвалити нове, яким визначити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В частині позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення додаткових витрат на дитину рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів частково, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами не досягнуто домовленості з приводу способів та порядку спільного утримання їх дитини, тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі в розмір 1000 грн. щомісячно, що становитиме близько розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого з 01 січня 2016 року статтею 7 Закону України від 25 грудня 2015 року №928-VIII «Про державний бюджет України на 2016 рік» (1167 грн.)

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки він відповідає правилам ст. 182 СК України.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом першої інстанції, що з 19 вересня 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_4 (а.с. 6, 7). З пояснень подружжя - дитина проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. ст. 141 та 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини.

Позивач є інвалідом з дитинства 3-групи, на даний час перебуває у продовженій відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку чотирьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.(а.с. 8,10).

Відповідач ОСОБА_1 є працездатним, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що він має можливість надавати допомогу (аліменти) на утримання дитини в такому розмірі.

На час розгляду справи відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років складає - 1167 грн.

Доводи апелянта, які викладені в його апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, з якими погоджується і колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини по справі, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної інстанції в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: Н.М. Ковальчук

А.М. Шеремет