АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А[1]

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом скасування постанови,-

В С Т А НО В И Л А:

01 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом в якому просила скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

ОСОБА_1, відповідно до ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, представника не направила, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 293 ч. 1 п. 4 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, удових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як вбачається зі змісту заявлених вимог, позивач просила суд відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вирішення питання про скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 року.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався положеннями п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України та вважав, що справа повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін на електроенергію і природний газ, тарифів на їх транспортування та постачання підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, є державним колегіальним органом, що здійснює регулювання діяльності у сфері теплопостачання (крім діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні або поновлювані джерела енергії), централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів для об'єктів, які обслуговують населені пункти з чисельністю населення понад 100 тисяч осіб, та об'єктів з потужністю перероблення чи захоронення понад 50 тисяч тонн або 200 тисяч метрів кубічних побутових відходів на рік.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи щодо першої групи затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; щодо другої групи - органи місцевого самоврядування, щодо третьої групи - визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Указом Президента України від 27 серпня 2014 року N 693/2014 «Про ліквідацію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики»ліквідовано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, Указом Президента України від 27 серпня 2014 року N 692/2014 «Про ліквідацію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг» ліквідовано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та відповідно до Указу Президента України від 27 серпня 2014 року N 694/2014 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» утворено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Так, п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто пред'явлені вимоги до суб'єкту владних повноважень у зв'язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, відповідно до ст. 17 КАС України, відноситься до компетенції адміністративного суду.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Отже, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивач звертається з позовом про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, який відповідно до витягу з ЄДРПОУ, є органом державної влади, що здійснює регулювання та сприяння ефективному веденню економічної діяльності, то заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права є безпідставним та ґрунтуються на довільному трактуванні апелянтом норм закону.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/15031/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14882/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.