АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Єлізаренко І.А.

суддів Калиновського А.Б., Лаченкової О.В.

за участі секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалися на те, що відповідно до кредитного договору № 71691_cred від 19 червня 2007 року відповідач ОСОБА_3 отримала кредит на суму 2 970 доларів США, зі сплатою за користування відсотків у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 червня 2009 року. В порушення умов договору свої зобовязання належним чином ОСОБА_3 не виконувала. Вимоги до ОСОБА_3, що випливають з кредитного договору № 71691_cred від 19 червня 2007 року, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ОСОБА_4 договору поруки №71691_por від 19 червня 2007 року, у звязку з чим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом, тому просили стягнути з солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором №71691_cred від 19 червня 2007 року у розмірі 3164,07 доларів США, що еквівалентно

25 280 грн. 92 коп. та судові витрати.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено (а.с.99-101).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просять рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року залишено без змін (а.с.142-145).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.168-170).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №71691_cred від 19 червня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 2 970 доларів США, зі сплатою за користування відсотків у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 червня 2009 року (а.с.16-21).

В якості забезпечення зобовязань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки 71691_por від 19 червня 2007 року, відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку (а.с.23, 24).

ОСОБА_3 було допущено невиконання умов кредитного договору.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 14 травня 2013 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №71691_cred від 19 червня 2007 року становить 3164,07 доларів США, що еквівалентно 25 280 грн. 92 коп., яка складається із: 1 022,22 доларів США заборгованість за кредитом; 2 141,85 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.6, 7).

З матеріалів справи вбачається у 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості (а.с.96).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, було стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №71691-cred від 19 червня 2007 року в сумі 12 338 грн. 68 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 123 грн. 39 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250 грн., всього стягнуто 12 712 грн. 07 (а.с.96).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції посилався на те, що позивачем позовні вимоги не уточнювалися, а у порушення вимог ст.131 ЦПК України позивач не повідомив суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, та не надав суду інформації щодо виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2010 року, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установ (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №71691_cred від 19 червня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 2 970 доларів США, зі сплатою за користування відсотків у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 червня 2009 року (а.с.16-21, 22).

В якості забезпечення зобовязань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки 71691_por від 19 червня 2007 року, відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку (а.с.23, 24).

Банк посилався на те, що ОСОБА_3 було допущено невиконання умов кредитного договору.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 14 травня 2013 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №71691_cred від 19 червня 2007 року становить 3164,07 доларів США, що еквівалентно 25 280 грн. 92 коп., яка складається із: 1 022,22 доларів США заборгованість за кредитом; 2 141,85 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.6, 7).

З матеріалів справи вбачається у квітні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №71691-cred від 19 червня 2007 року в сумі 12 338 грн. 68 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 123 грн. 39 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250 грн., всього стягнуто 12 712 грн. 07 (а.с.96).

Постановою державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 30 листопада 2010 року виконавчий лист №2-1123, виданий 19 липня 2010 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська у виконання вищевказаного заочного рішення суду, було повернуто стягувачу у звязку з відсутністю майна, яке належить на праві власності боржникам та відсутністю відомостей щодо джерела доходів, місця роботи боржників (а.с.186, 187).

Таким чином, зазначене заочне рішення суду до теперішнього часу не виконано боржниками.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 23 вересня 2015 року №6-1206цс15.

Звернувшись до суду із вищевказаними позовними вимогами, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалися на те, що відповідачі в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконують, у звязку з чим, станом на станом на 14 травня 2013 року, утворилася заборгованість у розмірі 3 164,07 доларів США, що еквівалентно 25 280 грн. 92 коп., яка складається із: 1 022,22 доларів США заборгованість за кредитом; 2 141,85 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4Г на їх користь (а.с.2-7).

Пунктом 5.1. кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань зі сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, порушення п. 2.2.8. даного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязаний сплатити банку пеню у розмірі 0,2 % від суми непогашеного платежу за кожен день прострочення (а.с. 16-21).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» сума заборгованості ОСОБА_3 за вищевказаним кредитним договором станом на 14 травня 2013 року після ухвалення заочного рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 01 квітня 2010 року, тобто в період часу з 16 червня 2010 року по 14 травня 2013 року, становить 1448,14 доларів США несплачені проценти на прострочену заборгованість (а.с. 6, 7).

Таким чином, несплачені проценти на прострочену заборгованість в розмірі 1448,14 доларів США, що були нараховані банком вже після ухвалення заочного рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 01 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №71691-cred від 19 червня 2007 року в сумі 12 338 грн. 68 коп., але не було виконано боржниками, в період часу з 16 червня 2010 року по 14 травня 2013 року підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за тілом кредиту задоволенню на підлягають, оскільки сума заборгованості саме за кредитом вже була стягнута вищевказаним заочним рішенням суду (а.с.96).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» заборгованість по несплаченим процентам за кредитним договором № 71691_cred від 19 червня 2007 року, що утворилася в період часу з 16 червня 2010 року по 14 травня 2013 року в розмірі 1448,14 доларів США.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» судовий збір в розмірі по 126 грн. 40 коп., з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий судя

Судді