Справа № 451/340/16 Головуючий у 1 інстанції: Крет А.І.
Провадження № 22-ц/783/6693/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Левика Я.А., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.08.2008 року у розмірі 23837,80 грн.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено за спливом позовної давності.

Рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «Акцент Банк»,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що відмовивши у задоволенні позову в повному розмірі суд першої інстанції дійшов до невірного висновку, оскільки, як вбачається з матеріалів справи між сторонами був укладено кредитний договір № б/н від 26.08.2008 року, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредитних коштів та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов'язання внаслідок чого, сукупна сума боргу за договором на момент звернення до суду з даним позовом складала 23837,80 грн. Відповідно, за умов неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов»язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Враховуючи те, що кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, апелянт, вважає, що проценти за користування кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. За вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, що з врахуванням заяви представника відповідача є підставою для застосування наслідків спливу позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Судом першої інстанції встановлено, що 26.08.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний договір складається із заяви ОСОБА_2 від 26.08.2008 року, у якій вона зазначила розмір кредитного ліміту 3000.00 грн., з Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

З матеріалів даної справи вбачається, що відповідачем частково виконано свої грошові зобовязання, а саме з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.08.2008 року, укладеного між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2, графа «Сума погашення за наданим кредитом» вбачається, що востаннє відповідачкою платежі на користь позивача вносилися 14.07.2010 року у розмірі 400.00 грн., з 30.07.2010 року ОСОБА_2не виконувались умови договору (а.с.5).

Судом першої інстанції встановлено, що у звязку з неналежним виконанням зобовязань за вказаним договором у відповідачки станом на 30.12.2015 року склалася заборгованість в розмірі 23837,80 грн. З розрахунку заборгованості, долученого до справи позивачем, вбачається, що відповідачка востаннє погашала заборгованість за кредитним договором 14.07.2010 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

20.09.2016 року представник відповідачки ОСОБА_3 подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Оцінюючи можливість застосування загального строку позовної давності в три роки, у відповідності до ст. 257 ЦК, суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору № б/н від 26.08.2008 року, укладеного між сторонами, не передбачено (відповідно до ст. 259 ЦК України) спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за цим договором, цей строк за погодженням сторін, не є збільшеним.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним в постанові від 19.03.2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно з ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж на погашення кредиту відповідачкою було здійснено 14.07.2010 року, позов подано до суду 24.03.2016 р., причини пропуску строку позовної давності позивачем суду не повідомлені та заяви про поновлення відповідних строків позивачем не надано, представником відповідача подано заяву про застосування спливу позовної давності, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Суд першої інстанції встановив, що позивачу було відомо про наявність порушення його прав з дати останнього платежу по кредиту, він мав можливість звернутися до суду для їх захисту, однак тривалий час зазначених дій не вчиняв, причин поважності пропуску цього строку в суді не навів.

Враховуючи вищезазначені встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ПАТ «Акцент - Банк»за спливом строку позовної давності, оскільки судом вірно встановлено, що позивачем пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а відповідач звернувся з клопотанням про застування наслідків спливу позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду прешої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.307 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

А відтак, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, зазначених ПАТ «Акцент Банк» в поданій ним апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» - відхилити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Левик Я.А.

ОСОБА_4