Справа № 303/1487/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 серпня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого: Павліченка С.В.

суддів: Фазикош Г.В., Куцина М.М.

при секретарі: Шукаль О.Я.

розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року у задоволенні заяви про забезпечення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування зазначеної ухвали, оскільки така винесена всупереч вимогам статей 151-153 ЦПК України та з порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України суд за заявою сторони має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України одним із заходів до забезпечення позову є накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4, абз. 3 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а і інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів;

Питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

З врахуванням наведеного колегія суддів констатує, що суддею суду першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову порушено порядок, встановлений для її розгляду, оскільки не було з'ясовано всіх обставин заяви та не досліджено вартості нерухомого майна.

Відмовляючи у забезпеченні позову в частині накладення арешту на нерухоме майно, суддя прийшов до суперечливого висновку, не навівши тому відповідних мотивів, чим порушив порядок розгляду питання про забезпечення позову.

Таким чином, ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року постановлено з порушенням порядку, встановленого для розгляду питання про забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно, що, відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України, є підставою для її скасування та передачі питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 307, 312, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року скасувати в частині накладення арешту на нерухоме майно.

Питання забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно передати на новий розгляд до Мукачівського міськрайонного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді