АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Слободянюк С.В.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивачка звернулася із зазначеним позовом, уточнивши який зазначила, що із 17 грудня 1988 року по 26 березня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого було нажите спільне майно, зокрема транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21104, р/н НОМЕР_1, рік випуску 2006, тип легковий седан, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4. Також позивач зазначила, що під час шлюбу, на депозитний рахунок у ПАТ «Укрсоцбанк», відкритий на ім'я відповідача, сторонами було внесено спільні кошти в розмірі 7201,62 доларів США. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється надавати позивачу для використання вказаний спільний автомобіль, позивач просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на автомобіль марки ВАЗ, модель 21104, р/н НОМЕР_1, рік випуску 2006, тип легковий седан, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані кошти в розмірі 49595,18 грн., а також судові витрати. (т. 1 а.с. 1-6, 175-176, 209)

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позову, пред'явив зустрічний позов та в порядку поділу спільного майна подружжя просив виділити йому у власність транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21104, р/н НОМЕР_1, рік випуску 2006, тип легковий седан, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, який коштує 46250,00 грн., а ОСОБА_2 просив виділити у власність побутову техніку та меблі: морозильну камеру, ліжко з матрацом, плиту газову GORENYE, сканер Epson 2480, спальню, телевізор TOSHIBA, диван «Стех», холодильник «Норд», пилку ланцюгову PS35R, колонки YAMAHA С 40, комп'ютер «ВЕРСІЯ», музичний цент YAMAHA, кухню, а всього на суму 47 550,00 грн. (т. 1 а.с. 46-48,125-127, 212-213)

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року первісний позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21104, 2006 року випуску, шасі НОМЕР_4, р.н. НОМЕР_1, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49595,18 грн. компенсації, в зустрічному позові відмовлено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3654,00 грн. судового збору. (т.1 а.с.215, 217-220)

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення районного суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що суд дійшов помилкового висновку, що кошти у сумі 7001,62 доларів США та проценти за вкладом у сумі 408,44 доларів США є спільною сумісною власністю подружжя, а також в рішенні не наведено мотивів щодо застосування курсу НБ України станом на 12 листопада 2015 року. Крім того, визнавши за ОСОБА_2 право власності на спірний автомобіль судом не застосовано положення ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. (т.1 а.с.223-226)

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 підтримав подану скаргу і просив її задовольнити, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, причини неявки не повідомили про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. ОСОБА_1 був сповіщений шляхом вручення повістки представнику ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 247-248)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Відповідні роз'яснення містяться і в п.п. 23, 24, 25, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню(ч. 1 ст. 61 цього Кодексу).

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 17 грудня 1988 року по 26 березня 2013 року.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 березня 2013 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний. (т.1 а.с.7)

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 28 січня 2013 року здійснено поділ між подружжям в рівних частках квартири АДРЕСА_1.(т.1 а.с. 8)

Протягом 2006-2011 років ОСОБА_1 були укладені депозитні договори, за останнім договором від 12 вересня 2011 року № НОМЕР_5 внесено на депозитний рахунок ПАТ «Укрсоцбанк» 7001.62 долара США. Внесення коштів здійснено перерахуванням з поточного рахунку відкритого в цьому Банку. (т.1 а.с. 22-24, 54-55)

За повідомленням ПАТ «Укрсоцбанк», вищевказаний депозитний рахунок із сумою депозиту 7001.62 долари США закритий 13 вересня 2013 року, розмір нарахованих відсотків - 1046.14 доларів США.(т. 1 а.с. 107-122, 154-166)

Із закриттям депозитного рахунку 13 вересня 2013 року, тобто після розірвання сторонами шлюбу, вказані гроші залишились у фактичному користуванні ОСОБА_1

Оцінивши наявні у справі докази щодо розміру доходів сторін по справі та відсутність інших об'єктивних доказів, які б свідчили про належність депозитних грошей на праві особистої власності одному із подружжя, колегія суддів відхилила доводи ОСОБА_1 про належність йому вищевказаного депозитного вкладу.(т. 1 а.с. 11, 86 - 90)

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про належність вищевказаного депозитного вкладу до спільного майна подружжя та належність Ѕ його частки позивачці ОСОБА_2 в сумі 3 705.03 долара США, що за офіційним курсом НБ України на час ухвалення оскаржуваного рішення складало 88 728.38 грн. (3705.03 долари США х 23.948086 курс долара США до гривні станом на 01 грудня 2015 року). Проте позивачкою заявлено у позовній заяві до стягнення суму - 84 315.02 грн. (3705.03 долари США х 22.756907 курс долара США до гривні станом на день уточнення позову 12 листопада 2015 року), яка є меншою, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що вказана грошова сума Ѕ частини депозитного вкладу має бути стягнута на користь позивачки ОСОБА_2 із відповідача ОСОБА_1

ОСОБА_2 та ОСОБА_1, кожен окремо, просили про поділ автомобіля шляхом визнання права власності на нього за кожним з подружжя.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги про поділ рухомого майна, ОСОБА_1 зазначив, що окрім автомобіля наявне інше рухоме майно, із посиланням на договір застави від 31 березня 2006 року та копії квитанцій, чеків касових апаратів.

Колегія суддів перевірила вказані доводи та встановила наступне.

31 березня 2006 року ОСОБА_2 уклала з Банком кредитний договір на суму 15 000 грн., на забезпечення виконання якого укладені договори поруки.(т. 1 а.с. 54-55, 66, 85)

За час перебування в шлюбі сторонами був придбаний за 46 250 грн. транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21104, 2006 року випуску, шасі НОМЕР_4, р.н. НОМЕР_1, що підтверджується договором купівлі-продажу №ИсА-00002/142 від 22 травня 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та Концерном «Укравтопром-Інвест». Придбаний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_1 (т.1 а.с.63-65, 105)

З метою здійснення остаточних розрахунків за придбаний автомобіль ОСОБА_1 з ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір на суму 31 218.75 грн. з терміном повернення до 28 травня 2009 року. ОСОБА_2 дала згоду на укладення цього Договору про що міститься її підпис в Договорі. У цей же день ОСОБА_1 з Банком був укладений і нотаріально посвідчений договір застави вказаного автомобіля.(т. 1 а.с. 56 - 62)

До суду не надано доказів наявності непогашених кредитних зобов'язань, які б мали бути враховані при поділі майна подружжя. При цьому погашення кредиту відбувалось як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2, про що свідчать квитанції.(т. 1 а.с. 67-87)

Відповідно до Звіту з незалежної оцінки майна від 14 вересня 2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРК ЛЕЙН УКРАЇНА» ринкова вартість колісного транспортного засобу - легковий седан «ВАЗ 21104» (VIN НОМЕР_4) станом на 14 вересня 2015 року становить 69 439 грн. 68 коп. (т.1 а.с.184-191)

За договором застави від 31 березня 2006 року № 2156 зазначено про передачу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в заставу Банку наступного рухомого майна: морозильна камера - 3 000 грн.(04.2004 р.), ліжко з матрацом - 1000 грн.(03.2005 р.), плита газова GORENYE - 1250 грн. (07.2005 р.), сканер Epson 2480 - 300 грн. (07.2005 р.), спальня - 9000 грн.(01.2006 р.), телевізор TOSHIBA - 800 грн.(09.2005 р.), диван «Стех» - 1000 грн.(09.2005 р.), холодильник «Норд» 244-010 - 800 грн.(12.2005 р.), пилка ланцюгова PS35R - 750 грн.(10.2005 р.), колонки YAMAHA C 40 - 400 грн.(10.2005 р.), комп'ютер «Версія» - 2500 грн.(07.2005 р.), музичний центр YAMAHA - 1750 грн.(11.2005 р.), які зазначені як такі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. (т.1 а.с.83-84)

ОСОБА_2 заперечувала належність вищезазначеного майна подружжю та його наявність.

Надані ОСОБА_1 квитанції та чеки касових апаратів на підтвердження належності подружжю майна не містять найменувань рухомого майна про поділ якого просив позивач. За чеком касового апарату від 10 червня 2013 року та накладною від 28 квітня 2014 року ОСОБА_2 придбала кухонні меблі за 6 947.94 грн.(т.1 а.с. 136а-143)

За таких обставин вказані кухонні меблі, які придбані ОСОБА_2 за 6 947.94 грн. після розірвання шлюбу не можуть бути предметом поділу між подружжям, а заявлена позивачем вартість таких в сумі 25 000 грн. не підтверджується доказами по справі.

Інших об'єктивних доказів наявності спільного майна подружжя за заявленими ОСОБА_1 найменуванням та вартістю, яке б могло бути предметом поділу між подружжям, матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що предметом поділу рухомого майна між подружжям, окрім депозитного вкладу, є лише вищезазначений автомобіль.

ОСОБА_2 заперечувала передачу ОСОБА_1, а ОСОБА_1 заперечував передачу у власність ОСОБА_2 спірного автомобіля.

ОСОБА_2 і ОСОБА_1, кожен окремо, мають посвідчення водія відповідної категорії та бажання залишити вищезазначений автомобіль у власному користуванні. (т.1 а.с.79)

Посилання ОСОБА_2 на необхідність забезпечення перевезення її батька не можуть бути визнані підставою для визнання права власності на автомобіль за позивачкою.

Висновки районного суду про небажання ОСОБА_1 користуватись автомобілем, у т.ч. через проблеми із здоров'ям, доказами по справі не підтверджені. Такі висновки суду ОСОБА_1 заперечував і в поданій апеляційній скарзі.

Передбачених ст.ст. 57, 70 СК України підстав і доказів, за яких суд мав би можливість дійти висновку про належність спірного майна до особистої приватної власності дружини(чоловіка), або відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити за рішенням суду частку одного з подружжя до суду не надано, в судовому засіданні не встановлено і оскаржуване рішення таких не містить.

Проте надавши перевагу доводам позивачки і визнавши за ОСОБА_2 право власності на вищевказаний автомобіль, суд першої інстанції не врахував вищевказаних обставин та не навів об'єктивних доказів обґрунтованості такого рішення.

Встановивши, що спірний автомобіль сторони набули у період зареєстрованого шлюбу та за спільні кошти подружжя, мають бажання і рівні права щодо використання спірного автомобіля, колегія суддів, з огляду на положення ст. 60 СК України, дійшла висновку про рівність часток сторін та можливість визнання за кожною із сторін права власності по Ѕ частині спірного автомобіля та відсутність підстав для поділу іншого зазначеного ОСОБА_1 майна.

За таких обставин та з огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів визнала недоцільним призначення апеляційним судом автотоварознавчої експертизи в цьому провадженні.

При цьому, на думку колегії суддів, таке рішення не перешкоджає сторонам за взаємною згодою визначити порядок використання автомобіля, який належить їм на праві спільної власності, розпоряджатись таким (його часткою) за цивільно-правовою угодою, або вимагати грошової компенсації вартості частки (ст. 364 ЦК України), або заявляти про припинення права на частку в порядку ст. 365 ЦК України. Таких вимог у цій справі сторони не заявляли.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 із відповідача 1190.34 грн. судового збору, з урахуванням вартості частки майна право на яке визнано за позивачкою. З цих же підстав із ОСОБА_2 на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 слід стягнути сплачені останнім 462.50 грн. судового збору за розгляд справи районним судом.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково, визнати за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, право власності на Ѕ частину легкового автомобіля марки ВАЗ, модель 21104, 2006 року випуску, шасі НОМЕР_4, р.н. НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 - 84 315(вісімдесят чотири тисячі триста п'ятнадцять) грн. 02 коп. вартості депозитного вкладу та 1190(одна тисяча сто дев'яносто) грн. 34 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково, визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3, право власності на Ѕ частину легкового автомобіля марки ВАЗ, модель 21104, 2006 року випуску, шасі НОМЕР_4, р.н. НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 - 462 (чотириста шістдесят дві) грн. 50 коп. судового збору за розгляд справи районним судом.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

С.В.Слободянюк

Справа № 22-ц/796/811/2016

Унікальний номер 760/4196/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Шереметьєва Л.А.

Доповідач Левенець Б.Б.