Номер провадження 2/243/1288/2016
Номер справи 243/2118/16-ц
І м е н е м У к р а ї н и
«21» квітня 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Хаустової Т.А.,
з участю - секретаря судового засідання Нікіфорової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -
ОСОБА_1Ф звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3О, за участю третьої особи ОСОБА_4, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачами ОСОБА_2, його дружиною ОСОБА_3 та матір»ю ОСОБА_2, ОСОБА_4 він підтримував дружні відносини, вони його сусіди.
В квітні 2013 року відповідачі повідомили йому, що вирішили зайнятися торгівельно-закупівельною діяльністю, а саме створити магазин «Болт», що вони вже вирішили питання з приміщенням магазину, функції продавця почала виконувати ОСОБА_3, але в них немає коштів для придбання обладнання і товару, і запропонували йому стати учасником цієї сумісної діяльності без створення юридичної особи, а саме передати гроші для придбання обладнання та товару.
На його неодноразові запитання про діяльність магазину та доходів відповідачі пояснили, що від цієї діяльності доходів поки немає.
На початку 2014 року ОСОБА_2 заявив йому, що в нього виникли проблеми в сім»ї і йому необхідно тимчасово виїхати за межі України, а діяльністю магазину буде займатися його мати ОСОБА_4.
ОСОБА_4 пояснила, що займатися запланованою торговою діяльністю не можливо у звязку із захватом м. Словянська сепаратистами.
Після звільнення м. Словянська ОСОБА_2 повідомив, що в нього зявилася можливість заробити гроші, що незабаром він вернеться додому і буде займатися магазином.
Він звернувся до ОСОБА_4 і просив повернути йому гроші, отримані від продажу обладнання магазина, оскільки саме він давав гроші на придбання обладнання магазина і товару, але ОСОБА_4 відмовилася повернути ці гроші.
На його неодноразові вимоги повернути йому отримані у нього гроші для сумісної діяльності відповідачі ухилялися від зустрічей, від розмов із ним.
Йому вдалося звязатися з ОСОБА_2, який 04 квітня 2015 року надіслав йому повідомлення, що заробить гроші і поверне його гроші. 20 квітня 2015 року ОСОБА_2 знову надіслав йому повідомлення, щоб він повідомив номер картки і він буде відправляти гроші частинами. Але на теперішній час відповідачі не повернули йому гроші і він вимушений звернутися з позовом до суду.
Оскільки відповідачі отримали від нього гроші для сумісної торгової діяльності без створення юридичної особи, про що ОСОБА_2 видав йому розписки, однак свої зобовязання по сумісній діяльності не виконав, а ОСОБА_4 без його згоди і відома провела відчуження придбаного на його гроші для сумісної діяльності обладнання магазина і товару, і привласнила собі отриманні гроші, то отримані ОСОБА_2 від нього гроші і отримані ОСОБА_4 від продажу обладнання магазину і товару є безпідставно придбаними і у відповідності ст.ст. 1212, 1213 ЦК України відповідачі зобовязані повернути йому отримані ними гроші у розмірі 233647,31 грн.
Просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь безпідставно придбані 233647,31 грн., а також понесені судові витрати.
До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 21 квітня 2016 року від позивача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити його позовні вимоги ( а.с. 48).
До судового засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_6, яка діє на підставі Договору на представництво інтересів від 15 березня 2016 року ( а.с. 2) не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 21 квітня 2016 року від представника позивача надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі та участі позивача ОСОБА_1 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( а.с. 49).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється судом на адресу відповідача ним не отримується ( а.с.15).
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється судом на адресу відповідача нею не отримується ( а.с.15).
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється судом на адресу третьої особи нею не отримується ( а.с.16).
У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:
-юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців;
-фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином».
Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.»
У відповідності до п.1 ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року « При вирішенні питання про публікацію оголошення про виклик у суд через оголошення в пресі необхідно керуватися, крім Глави 7 Цивільного процесуального кодексу України Порядком визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2006 року № 52 ( Порядок), а також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 1022-р. «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме».
Відповідно до п.2 Порядку оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання ( перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків. Таким чином належним повідомленням відповідача буде вважатися його виклик у суд, здійснений одночасно у двох друкованих засобах масової інформації: загальнодержавної та місцевої сфер розповсюдження.
При встановленні регіону, у якому має бути опубліковано відповідне оголошення, необхідно враховувати, що згідно з наведеною нормою Порядку визначальним фактором є не розташування суду, який розглядає справу, а останнє відоме місце проживання ( перебування) на території України відповідача.
Також необхідно зважати на те, що норми ч.9 ст. 74 ЦПК України мають бути застосовані щодо кожного із судових засідань.»
Оголошення у пресі Газеті «Урядовий кур»єр» про виклик до судового засідання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 було опубліковано у Газеті «Урядовий кур»єр» № 63 від 02 квітня 2016 року та № 71 ( 5691) від 14 квітня 2016 року( а.с. 32, 46)
Оголошення у пресі Газеті « Донбасс» про виклик до судового засідання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, та третьої особи ОСОБА_4 було опубліковано у Газеті « Донбасс» від 18 квітня 2016 року ( а.с. 45 )
і тому з 14 квітня 2016 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_2 своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_3 своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне рішення.
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, хоча про місце, дату та час судового засідання була повідомлена належним чином.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що в позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість.
Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В судовому засіданні встановлено, що в квітні 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 було досягнута домовленість про спільне зайняття торгівельно-закупівельною діяльністю, а саме створення магазину «Болт» в м. Слов»янську.
За пропозицією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач став учасником сумісної діяльності по заняттю торгівельно - закупівельною діяльністю без створення юридичної особи, а саме передав приналежні йому грошові кошти для придбання обладнання та товару.
На отримані від позивача ОСОБА_1 грошові кошти було придбане обладнання магазину «Болт» та частина товарів.
У відповідності до частин 1,2 ст. 1212 ЦК України « Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події».
Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);
3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.
Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Як свідчить аналіз матеріалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та передачі для придбання у майбутньому обладнання та товару.
Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору.
За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання не надано, суд дійшов висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.
Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.
«У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов»язання повернути майно потерпілому».( До такого висновку дійшов Верховний Суд України на засіданні судової палати у цивільних справах 24 вересня 2014 року, розглядаючи справу № 6-122цс14, предметом якої був спір про стягнення безпідставно набутих коштів).
Стаття 1212 ЦК України застосовується лише у випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору, стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов»язання повернути майно потерпілому.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 1212 ЦК України « Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала».
Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 отримали від позивача ОСОБА_1 гроші для сумісної торгової діяльності без створення юридичної особи, про що ОСОБА_2 видав позивачу розписки, однак свої зобовязання по сумісній діяльності ОСОБА_2 не виконав, а ОСОБА_4 без згоди і відома позивача ОСОБА_1 провела відчуження придбаного на гроші позивача ОСОБА_1 для сумісної діяльності обладнання магазина і товару, і привласнила собі отриманні гроші, то отримані ОСОБА_2 від позивача грошові кошти і отримані ОСОБА_4 від продажу обладнання магазину і товару є безпідставно придбаними і у відповідності ст.ст. 1212, 1213 ЦК України відповідачі зобовязані повернути позивачу отримані ними гроші у розмірі 233647,31 грн.
Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, в тому числі з витрат, пов»язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
У відповідності до абз.5 п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»
- При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів».
Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.
Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року складала 1378,00 грн.
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 233647,31 грн. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 2336, 47 грн який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів і тому з відповідачів слід стягнути у на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 2336,47 грн. ( а.с. 3).
У відповідності до абз.2 п. 49 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»
- Після закінчення розгляду справи витрати, пов»язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до статті 88 ЦПК України».
Як встановлено в судовому засіданні, оголошення у пресі про виклик до суду відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 було оплачено позивачем у розмірі 1620 , 00 грн ( а.с. 23,26,27,38,41), які також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 74, 77,79, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 177, 202, 205, 207, 509, 600, 601, 604-607, 609, 1212 ЦК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, який мешкає за адресою- Донецька область місто Слов»янськ в»їзд Багратіона № 16, інші дані суду невідомі, ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, яка мешкає за адресою Донецька область місто Слов»янськ в»їзд Багратіона №16, інші дані суду невідомі солідарно на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3»янська Донецької області, РНОКПП НОМЕР_3, який мешкає за адресою Донецька область місто Слов»янськ в»їзд Багратіона № 11 безпідставно отримані грошові кошти у сумі 233 647, 31 грн ( двісті тридцять три тисячі шістсот сорок сім грн 31 коп).
Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, який мешкає за адресою- Донецька область місто Слов»янськ в»їзд Багратіона № 16, інші дані суду невідомі на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3»янська Донецької області, РНОКПП НОМЕР_3, який мешкає за адресою Донецька область місто Слов»янськ в»їзд Багратіона № 11 витрати, понесені по сплаті судового збору при зверненні до суду у сумі 1168,24 грн, витрати, пов»язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів 810,00 грн, а всього 1978, 24 грн ( одна тисяча дев»ятсот сімдесят вісім грн 24 коп).
Стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, яка мешкає за адресою Донецька область місто Слов»янськ в»їзд Багратіона №16, інші дані суду невідомі на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3»янська Донецької області, РНОКПП НОМЕР_3, який мешкає за адресою Донецька область місто Слов»янськ в»їзд Багратіона № 11 витрати, понесені по сплаті судового збору при зверненні до суду у сумі 1168,24 грн, витрати, пов»язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів 810,00 грн, а всього 1978, 24 грн ( одна тисяча дев»ятсот сімдесят вісім грн 24 коп).
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення постановлено та підписано у нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_8