РІШЕННЯ

Іменем України

03.02.2016 року м.Львів

Франківський районний суд м.Львова

у складі:

головуючого- судді Мигаль Г.П.

при секретарі Редик С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KS11890159 від 03.11.2005 року, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 1573,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ОСОБА_2 та банком договір, про що свідчить підпис відповідача на заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно умов договору. В порушення умов договору відповідач зобовязання не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями, станом на 16.09.2014 року нарахована заборгованість в сумі 32 164,35 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 622,53 грн., заборгованість за процентами по користуванні кредитом 8476,22 грн., пеня 21 057,77 грн., штраф 500,00 грн., процентна складова - 1507,83 грн. Крім цього, представником позивача 09.10.2015р. через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Представник позивача у письмовому клопотанні надав пояснення суду, що останні платежі по кредиту згідно з долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості відповідачем було здійснено з липня по грудень 2012р., тому вважає, що строки позовної давності позивачем не пропущено, оскільки на підставі ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності перервався вчиненням відповідачем дій, які свідчать про визнання нею свого боргу. Просить позов задоволити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання , в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заперечення, в яких вказує на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» ще в жовтні 2006 року звернулося до Франківського районного суду м. Львова з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_2 за кредитним договором №DNH4KS11890159 від 03.11.2005 року. Рішенням суду позов задоволено та рішення виконувалось в примусовому порядку, що підтверджується витягом із судового наказу. Просить звернути увагу на те, що позивач надав суду «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» («Розстрочка») (Стандарт), які не підписані відповідачем. Враховуючи, що договір укладено ще в 2005 році, то саме з цими умовами відповідач ознайомлена не була. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, які надавались банком при стягненні боргу у 2006 році в аналогічній справі мають інший зміст та умови. За умовами відносин, оформлених заявкою про надання кредиту, строк договору закінчувався 03.11.2006 року. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до вимог ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, представників сторін, враховуючи заяви та клопотання представників сторін про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи даних, доказів.

З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таки таких підстав.

Судом встановлено, що 03.11.2005 року ОСОБА_2 підписала заяву Позичальника № DNH4KS11890159 , відповідно до якої позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1573,56 грн. на строк 12 місяців по 03.11.2006 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання Позичальника по повернення кредиту, сплати процентів, обумовлених в Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам, а також сплати комісії, яка зазначена в умовах. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця з «3» по «10» число кожного місяця у розмірі 149,9 гривень (щомісячний платіж). Згідно п.4.2. Умов, при порушенні Позичальником зобовязань по погашенню Кредиту, Позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,0% на місяць, розрахованої від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. У заяві Позичальника є посилання на те, що позичальник ознайомлений та згідний з Умовами надання кредиту фізичним особам.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 16.09.2014 року заборгованість за кредитним договором від 03.11.2006 року становить 32 164,35 грн., з яких: заборгованість за кредитом 622,53 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 8476,22 грн., пеня 21 057,77 грн., штраф 500,00 грн., процентна складова - 1507,83 грн. Сплата заборгованості відповідачем здійснювалась 24.07.12, 22.08.2012р., 10.10.2012р., 04.12.2012р. на загальну суму 1401,03 гривні, про що свідчить виписка з рахунку № 5681 ОСОБА_2 , яка надана позивачем.

Франківським районним судом м. Львова 21.11.2006 року видано судовий наказ за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» №2н-295/06 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 2 409,75 грн., копія якого міститься в матеріалах справи. На зворотньому аркуші наказу немає відмітки про вступ наказу в законну силу. Відповідно до довідки Франківського райсуду м.Львова матеріали справи №2н-295/06 про видачу судового наказу за заявою ЗАТ «Приватбанк» до ОСОБА_2 були знищені за строками зберігання.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) ч.2 ст.258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік.

Статтею 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених ст.ст.253-256 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, що його порушила. Переривання перебігу позовної давності регулюється ст.264 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно з ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України cплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом, сторони у кредитному договорі передбачили погашення кредиту щомісячними платежами з «3» по «10» число кожного місяця у розмірі 149,9 гривень (щомісячний платіж). При цьому, визначено строк надання кредиту до 03.11.2006 року включно. А отже, останній платіж за погашення мав бути здійснений до 03.11.2006р.

При вирішенні спору, керуючись вимогами ст.360-7 ЦК України , суд враховує наступні Правові позиції Верховного суду України щодо застосування норм права.

Правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19.11.2014 року № 6-160 цс14, визначено, що відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 року № 6-240 цс14, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року №6-16 цс15, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт), пунктом 5.5. яких установлено позовну давність в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Пункт 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У звязку із цим доводи позичальника про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна визнавати необґрунтованими.

В постанові Верховного Суду України №6-214цс14 від 21.01.2015р. викладена правова позиція, що частиною2 ст.264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України перериває перебіг строку позовної давності.

Враховуючи аналіз статей ч.1 ст.95, 257, ч.2, ч.3 ст.264 ЦК України переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку позовної давності, а не після його спливу. Правильність такої позиції підтверджується правовим висновком Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних у справі №6-18668св15 (ухвала від 23.09.2015р.).

21.11.2006 року Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» №2н-295/06, таким чином строк позовної давності щодо погашення заборгованості за кредитним договором було перервано. Сторонами не надано суду будь-яких доказів, які свідчать про сплату заборгованості відповідачем за кредитним договором на підставі вищевказаного судового наказу.

Враховуючи видачу судового наказу, строк позовної давності після її переривання щодо погашення заборгованості за кредитним договором сплив 22.11.2009р.

Відповідачем частково погашено заборгованість у сумі 1401,03грн. у період з 24.07.12р. по 4.02.2014р., тобто після спливу строку позовної давності.

Суд відкидає твердження позивача щодо переривання строку позовної давності внаслідок часткової сплати заборгованості за кредитним договором відповідачем у 2012-2014р.р., оскільки така сплата відбулась після спливу строку позовної давності.

Суд відкидає як такі, що не підлягають застосування до договору про надання кредиту Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), на які посилається позивач та які долучені до позовної заяви, оскільки позивачем зазначені умови не підписувались. Пункт 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У звязку із цим доводи позичальника про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна визнавати необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором після спливу строку позовної давності. З огляду на те, що відповідачем зроблена заява про застосування позовної давності до винесення судом рішення у справі, відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України суд вважає за необхідне застосувати позовну давність щодо заявлених позивачем вимог. За цих обставин, враховуючи вимоги ч.4 ст.267 ЦК України в задоволенні позову необхідно відмовити повністю у звязку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у виді сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись статями 10, 11, 60 ч.3 ст.209 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення може бути подано до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Мигаль Галина Петрівна