Справа № 315/1155/15-ц
Номер провадження № 2/315/23/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді: Романько О.О.,

за участю секретаря судового засідання: Притули Я.В.,

прокурора: Рули І.О.,

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе цивільну справу за позовною заявою Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача: Петрівська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

04.11.2015 року до суду надійшла позовна заява Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Петрівська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачі мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на повному державному утриманні в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко». Встановлено, що малолітня ОСОБА_4 з 18.06.2014 року перебуває на обліку служби у справах дітей Гуляйпільської райдержадміністрації як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, так як батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не створюють нормальні санітарно-гігієнічні умови за місцем проживання, зловживають спиртними напоями.

Далі в позові зазначили, що у квітні 2015 року до служби у справах дітей райдержадміністрації з листом від 20.04.2015 року № 61-45/357 звернулася дирекція Гуляйпільського РЕМ в якому повідомлялося, що під час проведення перевірки лічильника за місцем проживання родини ОСОБА_4 в АДРЕСА_1, було виявлено відсутність нормальних санітарно-гігієнічних умов для виховання та утримання дітей, в приміщенні був бруд, частково відсутні шибки, не підтримувався температурний режим. Крім того, повідомлялося, що родина має заборгованість за спожиту електроенергію і стоїть на черзі на відключення від енергозабезпечення.

Як слідує далі з тексту позовної заяви, враховуючи наведені факти та те, що відповідачі неодноразово попереджалися представниками Петрівської сільської ради та служби у справах дітей райдержадміністрації про необхідність створення нормальних умов за місцем проживання родини, постановою Гуляйпільського районного суду від 02.07.2015 року (справа № 315/643/15-п, провадження № 3/315/276/15) ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків.

У липні 2015 року служба у справах дітей райдержадміністрації отримала інформацію від Гуляйпільського РВ УМВС України в Запорізькій області про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не займаються вихованням дітей, зловживають спиртними напоями. Постановою Гуляйпільського районного суду від 20.08.2015 року (справа № 315/827/15-п, провадження № 3/315/331/15) ОСОБА_2 повторно була притягнута до адміністративної відповідальності, за неналежне виконання батьківських обов'язків. 23.08.2015 року до Гуляйпільського РВ УМВС України в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_2 понад добу відсутня за місцем проживання, місце перебування її невідоме, враховуючи це, малолітня ОСОБА_4 була направлена службою у справах дітей райдержадміністрації до дитячого відділення Гуляйпільської центральної районної лікарні.

Далі в позові зазначено, що за час перебування малолітньої ОСОБА_4 в медичному закладі догляд за нею здійснював лише її неповнолітній брат ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та бабуся ОСОБА_6, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2. 28.08.2015 року остання забрала ОСОБА_4 до себе додому.

Постановою Гуляйпільського районного суду від 05.10.2015 року (справа № 315/988/15-п, провадження № 3/315/373/15) ОСОБА_2 повторно була притягнута до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Як слідує з тексту позовної заяви, батько дітей ОСОБА_3 з родиною не проживає з серпня 2015 року, мешкає за адресою: АДРЕСА_3, долею дітей не цікавиться, участі у їх житті не приймає.

У лютому 2014 року ОСОБА_4 була направлена до обласної дитячої лікарні, де їй була зроблена операція на серці. У березні 2014 року малолітня ОСОБА_4 була повернута до постійного місця проживання в родину батьків, під нагляд сімейного лікаря. Після повернення дитини додому батьки не забезпечили їй проходження обов'язкового медичного огляду та не виконували рекомендації лікарів Запорізької обласної лікарні щодо здійснення обстеження після проведення оперативного лікування.

У вересні 2015 року до служби у справах дітей райдержадміністрації звернулася Петрівська сільська рада з клопотанням щодо позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не створили нормальні умови для утримання малолітньої ОСОБА_4, яка потребує постійного медичного нагляду.

В позові зазначено, що в управлінні соціального захисту населення райдержадміністрації родина ОСОБА_4 отримувала державну соціальну допомогу як малозабезпечена родина у розмірі 4059 грн. і по народженню дітей у розмірі 2900 грн. на місяць, які використовувала не за призначенням. Через зловживання спиртними напоями з вересня 2015 року ОСОБА_2 перебуває на обліку лікаря-нарколога.

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають п'ятеро дітей, з яких четверо тимчасово перебувають в КЗ «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», ще одна дитина 2000 року народження мешкає у рідної бабусі ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_2. Враховуючи відсутність нормальних санітарно-гігієнічних умов за місцем проживання родини ОСОБА_3, за направленням служби у справах дітей райдержадміністрації малолітня ОСОБА_4 була влаштована у жовтні 2015 року до спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» м. Запоріжжя на повне державне забезпечення.

Прохають позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з відповідачів аліменти у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» м. Запоріжжя.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягав, прохав задовольнити їх у повному обсязі з підстав, які викладені в позові.

В судовому засіданні відповідачі проти позовних вимог заперечували у повному обсязі, прохали відмовити у його задоволенні. Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що з ОСОБА_4 лежала у лікарні в м. Запоріжжя, після цього спілкувалась телефоном з лікарем та через місяць їздила на огляд, про що є відмітки в медичній карті дитини. За місцем їх проживання жодного разу їх не відвідав дільничний лікар, яким є ОСОБА_7. Через значну віддаленість Гуляйпільської ЦРЛ від їхнього місця проживання вона не завжди мала змогу вчасно з'явитися на щомісячні огляди до лікаря. Відвідували лікарню приблизно раз на два місяці. Шибки у вікнах їхнього будинку були відсутні у з'язку з відсутністю кватирок та необхідністю провітрювання приміщення. На час її відсутності діти перебували зі старшим сином під його наглядом, в будинку було тепло. Крім того, пояснила, що добровільно звернулася до лікаря-нарколога та пролікувалась у Новозлатопільській психіатричній лікарні з серпня по вересень 2015 року від алкогольної залежності. На даний час вирішує питання щодо відвідування дітьми дитячого садка та бажає орендувати житло і працевлаштуватись. Кошти, які платяться на дітей, витрачала на продукти харчування для них. Чоловік вже знайшов роботу та отримує заробітну плату. За час перебування дітей в м. Пологах, відвідувала їх, ОСОБА_4 в Запоріжжі не має змоги відвідати через психологічний бар'єр та матеріальні проблеми, але вона телефонує до закладу та цікавиться своєю дитиною. Психологічний бар'єр полягає в тому, що коли вона знову побачить ОСОБА_4, то не зможе її ще раз залишити, так як дуже за нею скучила. Не уявляє свого життя без дітей, покинула пити, винайняла будинок, в якому розпочали з чоловіком ремонт. Тому для дітей будуть створені належні умови, будуть окремі кімнати та все необхідне. Привезли дрова, в будинку тепло. Вирішили орендувати житло саме в м. Гуляйполе, так як з с. Петрівка немає транспортного сполучення і їхнім дітям шкільного віку необхідно долати великі відстані пішки. Також, в селі немає роботи ні їй, ні її чоловікові, який працевлаштувався в м. Гуляйполе на роботу. Додатково зазначила, що відстань допоможе їй припинити будь-яке спілкування з її колишнім оточенням, з яким вона вживала спиртні напої, але вона не бажає більше цього робити. Прохала не позбавляти її батьківських прав та дати їй можливість для виправлення.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що на час перебування дружини з ОСОБА_4 в лікарні м. Запоріжжя після оперативного втручання, він сам опікувався дітьми. Зараз у нього немає змоги відвідати ОСОБА_4 через роботу та матеріальний стан. Офіційно працевлаштований, кошти йдуть на ремонт будинку, в якому буде проживати родина. Кинув пити, так як не хоче втратити роботу і дітей. Прохав не позбавляти його батьківських прав.

Представник третьої особи в попередньому судовому засіданні проти позову не заперечував, вважав його таким, що підлягає задоволенню. Надав пояснення про те, що сім'я ОСОБА_3 з'явилася у селі Петрівка у 2011 році. Відразу ж вона була взята під контроль сільської ради. Коли представники сільради прийшли до них, то виявилося, що найменша дитина, на той час ОСОБА_8, якій було 9 місяців, не була зареєстрована в органах РАЦС, у дитини не було свідоцтва про народження. За допомогою сільради дитину зареєстрували. Сільрада надала родині допомогу, на ці кошти вони купили меблі та телевізор. Представники сільради до відповідачів приходили десь один раз на два тижні, кожного разу переконуючи, що потрібно займатися дітьми. Коли відповідачі починали вживати спиртні напої, то у них вдома починався безлад. Після народження ОСОБА_4 відповідачі не перестали вживати спиртне, дітьми більше опікувався їх старший брат ОСОБА_5, 2000 року народження. Між подружжям ніяк не могли налагодитись стосунки, батько родини то йшов з дому, то потім повертався. Сім'я отримувала значні кошти на утримання дітей, але не завжди використовувала їх за призначенням. Зараз ніякої допомоги вони не отримують, так як діти перебувають на утриманні держави. За період з 2011 року по 2015 рік, сільраді так і не вдалося переконати відповідачів, щоб останні почали належно виконувати свої батьківські обов'язки.

Прокурор в судовому засіданні вважав позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке. Прокурор зазначив, що можливо, на час звернення з позовом до суду й існували такі обставини, за яких необхідно було ОСОБА_3 позбавити батьківських прав. Але, на теперішній час, мати пройшла лікування від алкоголізму, лікар підтвердив, що вона звернулась до нього самостійно з приводу своєї залежності. Як вважав прокурор, то на його думку, відповідачку спонукало бажання того, щоб її дитина залишилися в родині, що свідчить про її намагання виправитися. ОСОБА_2 вживала заходів для свого працевлаштування. Батько дитини ОСОБА_3 знайшов роботу та отримує постійний дохід в розмірі 1500 грн. Доказів вживання відповідачами в цей час спиртних напоїв не здобуто. Відповідачі кожного разу вчасно з'являлися до суду, охайно виглядали та перебували у тверезому стані. Батьки вжили заходів щодо зміни місця проживання, метою якого є врахування потреб дітей, а саме щоб їм було ближче ходити до школи та дитсадка. Не зважаючи на скрутне матеріальне становище відповідачі роблять певний ремонт у будинку та намагаються навести лад в ньому. На думку прокурора, на теперішній час немає підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, тому позов і в частині стягнення аліментів підлягає залишенню без задоволення. Головне, щоб дитина залишилися в родині, бо жодна прийомна сім'я не замінить рідних батьків.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого 22.11.2013 року виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області (а.с. 8). Даний факт підтверджується також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с. 9).

Згідно висновку Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області № 145/01-39 від 27.10.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вважають доцільним позбавити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти на її утримання на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» м. Запоріжжя. Обґрунтування висновку повністю відповідає змісту позову (а.с. 5-6).

Згідно акту про факт передачі дитини до Будинку дитини «Сонечко», 08.10.2015 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в нормальному стані, соматично здорову, було передано у присутності медичного працівника Гуляйпільської ЦРЛ ОСОБА_9 та члена комісії соціальної реабілітації ОСОБА_8 в приміщенні КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» представнику КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» (а.с. 7).

18.09.2015 року за вих. № 225/0201-15 Петрівською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області було направлено до Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області клопотання щодо позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно їхньої малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12, 50).

Відповідно до характеристик виконавчого комітету Птрівської сільської ради № 227/0201-50 від 18.09.2015 року та № 218/020218 від 11.09.2015 року, на час їх надання, відповідачі за місцем проживання характеризуються негативно (а.с. 13, 14, 49).

02.07.2015 року постановою Гуляйпільського районного суду у справі № 315/643/15-п, провадження № 3/315/276/15, ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків (а.с. 15).

Згідно акту обстеження умов проживання від 23.08.2015 року, складеного завідувачем сектору з питань опіки, піклування та усиновлення служби у справах дітей Гуляйпільської РДА ОСОБА_10, головою Петрівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області ОСОБА_11, начальником кримінальної міліції у справах дітей Гуляйпільського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_12, в кімнатах будинку за адресою: АДРЕСА_1, де проживає сім'я ОСОБА_2, антисанітарія, бруд, звалений в кутку одяг, відсутня постільна білизна і їжа. Мати відсутня вдома більше доби. Діти знаходяться вдома зі старшим братом, який зайшов в гості, так як проживає окремо з батьком. Діти голі, босі, голодні, брудні. Наймолодша ОСОБА_4 з ознаками кон'юктивіту, температурою, пораненою ніжкою. Висновком комісії встановлено, що для дітей не створені умови для нормального проживання і розвитку (а.с. 16).

23.08.2015 року за вих. № 37/8735 заступником начальника-начальником МГБ Гуляйпільського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_14 направлено начальнику ССД Гуляйпільської РДА ОСОБА_15 лист про необхідність направлення до КЗ «Пологівський обласний центр соціальної реабілітації для дітей» ЗОР ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_17 до вирішення проблеми в сім'ї, оскільки діти більше доби перебувають вдома без нагляду матері, яка зловживає спиртними напоями та не здійснює за ними належного догляду (а.с. 17).

Згідно листа про надання інформації КУ «Гуляйпільська ЦРЛ» від 15.09.2015 року № 1695, дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, знаходилася у дитячому відділенні ЦРЛ з 23.08.2015 року по 28.08.2015 року. Була доставлена в супроводі міліції та служби у справах дітей РДА. З 25.08.2015 року до 28.08.2015 року за дитиною доглядав старший брат підліткового віку та приходила бабуся, яка 28.08.2015 року з дозволу служби у справах дітей забрала ОСОБА_4 додому (а.с. 18).

20.04.2015 року за № 61-45/357 до служби у справах дітей Гуляйпільської РДА надійшла заява працівників Гуляйпільського РЕМ, в якій вони прохали допомогти дітям, які живуть в нелюдських умовах за адресою: АДРЕСА_1, що було встановлено ними 16.04.2015 року при виконанні завдання на відключення електроустановок споживачів-боржників за вказаною адресою (а.с. 19).

Згідно копій актів обстеження житлово-побутових умов, обстеження умов проживання дітей, обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_4 за 2011, 2013, 2014, 2015 роки, сім'я проблемна, умов для належного розвитку та проживання дітей немає (а.с. 42, 43, 44, 45, 46, 48).

Відповідно до копії листа № 818 від 23.12.2015 року, наданого 23.12.2015 року електронною поштою від КУ «Новозлатопільська психіатрична лікарня», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, знаходилась на стаціонарному лікуванні в закладі з 31.08.2015 року по 21.09.2015 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності, синдром відміни. Пределлірій. Суїцидна спроба в анамнезі (а.с. 61). Дані обставини підтверджено також копією виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Гуляйпільської ЦРЛ (а.с. 62-63).

Відповідно до інформації, наданої КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» 16.01.2016 року № 46, за час перебування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку дитини «Сонечко» з 08.10.2015 року по теперішній час ОСОБА_4 ніхто з батьків, родичів не відвідав жодного разу, матеріально батьки дитину не підтримують, участі у вихованні, лікуванні не приймають. Одного разу, 05.01.2016 року, телефонувала жінка, яка назвалася матір'ю ОСОБА_4 (а.с. 88). Аналогічну інформацію надано засобами факсимільного зв'язку 12.02.2016 року (а.с. 113).

Згідно довідки від 18.01.2016 року вих. № 1, наданої ПП ОСОБА_18, ОСОБА_3 дійсно працює в ФОП ОСОБА_18 підсобним робітником з 18.01.2016 року (а.с. 83). Відповідно до довідки ПП ОСОБА_18 № 3 від 21.01.2016 року, ОСОБА_3 прийнятий підсобним робітником до ФОП ОСОБА_18 з оплатою 1505 грн. за відпрацьований баланс робочого часу з 18.01.2016 року (а.с. 95).

Згідно інформації від 20.01.2016 року № 01-06/6, наданої КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Гуляйпільської районної ради, ОСОБА_2 15.12.2015 року зверталася з приводу працевлаштування. Їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю вакансій (а.с. 91).

Відповідно до акту прийому-передачі нерухомого майна в оренду від 19.01.2016 року та договору оренди будинку № 19/01/16 від 19.01.2016 року, відповідач ОСОБА_2 орендувала для проживання будинок в м. Гуляйполе Запорізької області, пров. Бригадній, 5 (а.с. 96, 97-99).

Згідно копії акту обстеження умов проживання від 08.02.2016 року, складеного головним спеціалістом ССД Гуляйпільської РДА ОСОБА_1, начальником відділу Гуляйпільського центру соціальних служб ОСОБА_19, начальником ССД Гуляйпільської РДА ОСОБА_15, комісія дійшла висновку, що на час обстеження в родині ОСОБА_2 не створені належні санітарно-гігієнічні умови для виховання та утримання малолітніх дітей (а.с.106).

Згідно копії акту обстеження умов проживання від 16.02.2016 року, повторно складеного головним спеціалістом ССД Гуляйпільської РДА ОСОБА_1, начальником відділу Гуляйпільського центру соціальних служб ОСОБА_19, провідним спеціалістом Гуляйпільського центру соціальних служб ОСОБА_20, за участі прокурора Гуляйпільського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_21, комісія дійшла висновку, що на час обстеження в родині ОСОБА_2 створено умови для виховання та утримання малолітніх дітей, але будинок потребує ремонту, мала кількість меблів та продуктів харчування (а.с. 116).

З пояснень свідка ОСОБА_9 було встановлено, що під час 10 вагітності відповідачка народила дівчинку, за станом здоров'я дитина була переведена до Запорізької обласної дитячої лікарні, де була зроблена їй операція на серці. У березні 2014 року дитина у задовільному стані була виписана у с. Петрівка Гуляйпільського району. Мати на щомісячні огляди не з'являлася, при захворюванні дитини відмовлялася від госпіталізації. Згідно рекомендаціям Запорізької обласної дитячої лікарні не з'являлася на огляд. Влітку 2015 року дитина без матері була доставлена у супроводі міліції та служби у справах дітей до лікарні. Дитина перебувала без матері у лікарні та була направлена до КЗ «Сонечно» м. Запоріжжя. Того дня, коли доставили дитину до лікарні, вона була оглянута лікарем, на тілі дитини пошкоджень не було, була лише застаріла ранка на стопі. Піклувався про дитину її старший брат, також приходила навідувати дитину бабуся ОСОБА_6 Додатково свідок пояснила, що дільничним лікарем у с. Петрівка є ОСОБА_7. Ніякого медичного закладу у самому селі немає. Батьки з дитиною самі зобов'язані з'являтися до лікаря один раз на місяць.

Судом під час судового розгляду було встановлено, що свідчення свідка ОСОБА_9 частково спростовуються оригіналом дослідженої історії розвитку дитини ОСОБА_4, 2013 року народження. Так, з неї вбачається, що дитина (дівчинка) народилася 16.11.2013 року недоношеною 35-36 неділя, а з 21.11.2013 року переведена до Запорізької обласної дитячої лікарні з діагнозом «вроджений порок серця». Знаходилася на лікуванні 21.11.2013 року по 24.12.2013 року, а з 25.12.2013 року по 13.02.2014 року переведена на лікування до грудного відділення цієї лікарні. З 24.02.2014 року по 05.03.2014 року з находилась в Обласній дитячій лікарні. Взята на облік в КЗ «Гуляйпільська ЦРЛ» після виписки з Обласної клінічної лікарні 18.03.2014 року у віці 4 місяців. З даних про сім'ю вбачається, що матір'ю дитини є ОСОБА_2, 1977 року народження, батьком - ОСОБА_3, 1988 року народження. Житлово-побутові умови задовільні. Розділ щодо первинного патронажу до новонародженого не заповнений та відомостей ніяких не містить. В розділі «Обов'язкові медичні профілактичні огляди дитини до 3-х років» зазначено, що дитина оглянута 18.03.2014 року, фізичний розвиток якої задовільний, психомоторний розвиток відповідає віку, діагностовано «реніт», стаціонар на дому. Наступний огляд проведений 16.04.2014 року - діагноз здорова. 26.05.2014 року дитина також була оглянута лікарем - діагноз «ринотрахеіт», стаціонар на дому, та встановлено наступні дати огляду на 30.05.14 року та 16.06.2014 року. За відомостями щодо огляду дитини у віці 7-ми та 8-ми місяців зазначено, що на огляд за викликом не з'явилися. Огляд дитини був проведений у віці 9-ти місяців - діагноз «соматично здорова», встановлена наступна дата огляду - 16.09.2014 року. В зазначену дату мама з дитиною до лікарні не з'явилися. 17.10.2014 року був проведений наступний огляд дитини у віці 11 місяців. З загальних відомостей вказано, що дитина харчувалася задовільно, а саме сумішшю та прикормом за віком, набирала вагу. Також, з вказаної історії розвитку дитини вбачається, що матір викликали до лікарні, але при цьому коли вона не з'являлася, дільничний лікар чи медична сестра за місцем проживання дитину не навідували, причини неявки не з'ясовували. Отже встановлено, що після виписки з Обласної клінічної дитячої лікарні матір з дитиною з'являлася на обов'язкові огляди до Гуляйпільської ЦРЛ до шести місяців щомісячно, після шести місяців через місяць. При цьому, дільничний лікар ніякого патронажу вдома щодо новонародженої дитини не здійснював, причини неявки матері з дитиною з віддаленого села, в якому зовсім немає ніякого медичного закладу, не з'ясовували.

Також, згідно Примірного положення про лікаря-педіатра дільничного, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29 листопада 2002 р. № 434 передбачено, що здійснює первинний патронаж новонародженого у перші 3 дні після виписки його з пологового будинку спільно з дільничною медичною сестрою та контролює кратність і якість відвідувань новонароджених дільничною медсестрою у подальшому. Проводить прийом здорових дітей в поліклініці, дає рекомендації щодо режиму, раціонального вигодовування, специфічної та неспецифічної профілактики рахіту, проводить оцінку фізичного, нервово-психічного розвитку дитини, резистентності організму. Здійснює медичний огляд хворих дітей вдома в день надходження виклику, направляє при наявності показань на лікування у стаціонар, вживає заходів до невідкладної госпіталізації дитини у випадках, коли стан її здоров'я загрожує життю.

При цьому відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 112/о «Історія розвитку дитини № ___», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28 липня 2014 року № 527 у розділі VI «Первинний лікарський патронаж новонародженого вдома» лікар-педіатр чи лікар загальної практики - сімейний лікар у пункті 6.1 описує анамнез новонародженого (гестаційний вік, вагу при народженні та при виписці, довжину тіла, окружність голови, контакт з носіями туберкульозу та ВІЛ (СНІД)-інфекції, проведення щеплень). Також за наявності вказуються: шкідливі звички батьків, хронічні, спадкові захворювання батьків, алергічні реакції. У пункті 6.2 лікар зазначає результати огляду органів та систем, описує загальний стан дитини. У пунктах 6.3, 6.4 вказуються характер вигодовування та заходи щодо профілактики рахіту. Пункти 6.5 та 6.6 містять інформацію про ознаки, загрозливі для життя дитини, при виникненні яких слід негайно звернутися за допомогою до медичних працівників, та консультації стосовно основ харчування і догляду за новонародженим, на що звертається особлива увага батьків. У пункті 6.7 лікар зазначає план догляду (призначення та рекомендації). Під час первинного патронажу лікар надає батькам інформацію про графік роботи лікаря та медичної сестри поліклініки/ЦПМСД, номери телефонів невідкладної і швидкої медичної допомоги (пункт 6.8), зазначає дату наступного огляду вдома, проставляє дату проведеного патронажу, прізвище та підпис. Крім того, після проведеного патронажу вдома батьки новонародженого проставляють свій підпис, як підтвердження того, що вони ознайомлені з рекомендаціями та призначеннями лікаря.

З огляду на аналіз вказаних норм вбачається, що дільничний лікар повинен був з'явитися за місцем проживання новонародженої ОСОБА_4 та проводити відповідний патронаж.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що 23 чи 24.08.2015 року, близько 20-00 години, до неї зателефонувала директор соціального центру ОСОБА_22 та повідомила, що їй зателефонувала анонімно громадянка, яка розповіла, що в с. Петрівка залишені самі по собі діти. Затим, свідок разом з представником служби у справах дітей ОСОБА_10 поїхали до с. Петрівка Гуляйпільського району. Приїхали вони до будинку ОСОБА_4, на той час там вже перебував голова сільради. У будинку, в якому були відсутні санітарні умови гігієни, вони знайшли чотирьох дітей, що перебували у занедбаному стані. Старший хлопчик пояснив, що мами близько двох діб немає вдома, він сам готував всім їжу. Найменшу дитину ОСОБА_4 відвезли до лікарні, а ще двох середніх до м. Пологи в реабілітаційний центр. У ОСОБА_4 спостерігався нежить та була рана на ніжці. За місяць до цих подій ОСОБА_2 сама зверталася до свідка з приводу того, що її діти пішли з дому і вона не може їх знайти. Вказані діти були виявлені в м. Гуляйполе. ОСОБА_2 неодноразово притягувалась до відповідальності за невиконання нею своїх батьківських обов'язків, часто знаходилася в нетверезому стані. Діти, також повідомили, що їх батько не проживає з ними. За час перебування дітей в Пологівському реабілітаційному центрі для дітей свідок сама просила ОСОБА_3 відвідати їхніх дітей. Також, йому самою ОСОБА_2 були передані кошти, щоб він придбав ліки для них, але він цього не зробив і кошти дружині не повернув. Свідок вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав.

Допитана в якості свідка ОСОБА_22 суду пояснила, що вона працює директором районного центру служби соціальної допомоги. 23.08.2015 року десь о 20.00-21.00 годині їй на мобільний телефон зателефонували з невідомого номера та повідомили, що діти ОСОБА_2 в с. Петрівці близько доби залишені самі вдома. Найменша з дітей - дівчинка ОСОБА_4, потребує медичної допомоги. Дітьми опікується старший син відповідачки, який сам готував для них їжу. Сторонні особи, мешканці села Петрівка прийшли до будинку та допомагали дітям, при цьому дорослих в будинку не було. Після цього свідок зателефонувала співробітнику міліції ОСОБА_12 та про все повідомила останню. Як відомо свідкові, до місця проживання відповідачів тоді виїхали співробітники міліції, представник служби у справах дітей та лікар. Сама свідок туди не виїжджала, так як це був вихідний день. Свідок, як працівник центру, особисто цією сім'єю не опікувалася. Родина ОСОБА_2 перебуває на обліку як така, що опинилася у важких життєвих обставинах, батьки мали низький виховний потенціал, порушені санітарно-гігієнічні умови проживання, були проблеми з вихованням дітей. Також, свідкові відомі факти вживання матір'ю спиртних напоїв. Щодо батька родини свідок нічого не знає.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що відповідачка ОСОБА_2 доводиться їй рідною дочкою. Після того як дочка вийшла заміж за ОСОБА_3 їхня родина стала вести неналежний спосіб життя. Вони не дбають за дітьми, і свідок перестала з ними спілкуватися. Деякий час, вона спілкувалася з родиною дочки, приїздила до них у с. Петрівка, привозила харчі. Коли вона приїздила, то при ній все було добре в родині, дочка взагалі любить своїх дітей як мати, діти дуже люблять її, називають тільки «мамулічкою». Інколи дочка приходила з дітьми і до неї, як до бабусі. Коли свідок дізналася, що найменша онука ОСОБА_4 в лікарні, то вона її відвідувала. Спочатку, влітку вона забрала до себе старшого сина дочки ОСОБА_5, а потім і ОСОБА_4 забрала з лікарні під розписку. Взагалі свідок зазначила, що вона дуже любить свого онука ОСОБА_5, який виріс з нею і часто в неї буває, але він у неї не проживає, залишається лише, коли на вулиці непогода і йому до с. Петрівка важко добиратись зі школи. Останні півроку він навіть у неї не ночував. Свідок звернула увагу на те, що в неї досить прохолодні стосунки з дочкою, вони рідко спілкуються, вона намагалася ОСОБА_2 повчати, але остання її не слухає. Також дочка мала проблеми з алкоголем. Свідок дуже рідко бачила дочку та її дітей, але, коли вона їх відвідувала, то ніколи не чула щоб діти скаржилися на матір. Перестала свідок відвідувати родину дочки, через те, що їй стало дорого винаймати автомобіль, щоб дістатися до с. Петрівка. В селі Петрівці немає ні доріг, ні школи. До себе забрати дітей та дочку свідок не може, так як у неї зовсім мало місця. Вважає, що позбавляти батьківських прав дочку не потрібно, так як діти дуже люблять свою матір і вона до них ставилася завжди добре, от тільки лад не могла навести в їхньому будинку.

Допитаний в якості свідка за клопотанням прокурора лікар-нарколог Гуляйпільської ЦРЛ ОСОБА_25 суду пояснив, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку у нього з 23.09.2015 року з діагнозом «психічні та поведінкові розлади, внаслідок вживання алкогольних напоїв, синдром залежності, суїцидальна спроба в анамнезі». ОСОБА_2 самостійно звернулася до нього з проханням щодо госпіталізації її до КУ «Новозлатопільська психіатрична лікарня» для проходження лікування. За його направленням остання була поміщена до вказаної установи. Знаходилася на лікування з 27.08.2015 року по 21.09.2015 року. Після виписки зі стаціонарного лікування вона з'явилася на прийом, стан її був задовільний. ОСОБА_2 була націлена на подальше проживання та відтворення родини, спостерігалася категорична відмова від алкоголю, мала плани на майбутнє. В стані алкогольного сп'яніння за увесь цей час до лікарні не доставлялася, до нього як лікаря-нарколога скарг від родичів, сусідів чи дільничного інспектора на неї не надходило. ОСОБА_2 були надані рекомендації та вона була застережена щодо відмови від алкоголю. Також, свідок вказав, що бачив ОСОБА_2 на подвір'ї лікарні, коли вона перебувала там з дитиною. При цьому вона мала охайний вигляд та була тверезою. З його точки зору, ситуація щодо ОСОБА_2 є позитивною.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, надавши їм об'єктивну оцінку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, діючі міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. Частиною 4 ст. 55 Конституції України передбачено, що кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Найбільш важливі та значимі положення, які стосуються гарантування та захисту прав та свобод людини зосереджені в Загальній декларації з прав людини, прийнятій Генеральною асамблеєю ООН 10.12.1948 року та в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 32 Конституції України передбачає, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобов'язані поважати дитину.

Згідно ч. 5 ст. 150 СК України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування по неї.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Стаття 12 вказаного Закону України виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї.

Згідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

До того ж, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява N 39948/06) пункти 47-52 зазначено: Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві".

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8.

Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини.

У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

В п. 59 вказаного рішення Суду звертається увага щодо міри якою незадовільність виховання дітей могла бути зумовлена стверджувальною безвідповідальністю заявників як батьків, суди не вдавалися до розгляду незалежних доказів (наприклад, експертного висновку психолога), аби оцінити їхню емоційну чи психічну зрілість та мотивацію в розв'язанні побутових проблем. У мотивувальній частині судового рішення немає й аналізу спроб заявників поліпшити умови свого життя - наприклад, їхніх звернень з проханням забезпечити постачання природного газу, компенсувати заборгованості із заробітної плати і допомогти з працевлаштуванням. Натомість суди, як видається, прийняли на віру подану міськими службами інформацію про те, що заявники не спромоглися поліпшити свої матеріально-побутові умови та скорегувати своє ставлення, незважаючи на фінансову та іншу підтримку, а також заходи з відповідного консультування. Окрім описових доповідей, складених за результатами перевірок, у яких вказувалося на ті самі проблеми (скажімо, як прогнилий дитячий матрац), суд не зажадав ніяких інших даних, наприклад, стосовно фактичного обсягу та достатності соціальної допомоги або змісту конкретних рекомендацій, наданих під час консультування, а також пояснень, чому ці рекомендації не дали результату. Суд вважає, що витребувана конкретна інформація у цьому зв'язку могла б допомогти визначити, чи виконали відповідні органи свій конвенційний обов'язок зі збереження єдності сім'ї і чи дослідили вони достатнім чином ефективність менш суворих альтернативних заходів перед тим, як клопотати про відібрання дітей від батьків.

З огляду на зазначене, суд вважає, що в рамках зазначеної справи відповідними органами не були досліджена ефективність менш суворих заходів перед тим, як звернутися з позовом про позбавлення батьківських прав одразу обох батьків дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про соціальну роботу з сім'ями, дітьми та молоддю» від 21.06.2001 року № 2558-ІІІ соціальне обслуговування сімей, дітей та молоді здійснюється в порядку, визначеному законодавством, шляхом надання комплексу соціальних послуг сім'ям, дітям та молоді, що передбачає , зокрема, надання психологічних послуг з проведення психодіагностики, психологічної корекції, психологічної реабілітації, надання методичних порад; формування здорового способу життя, збереження здоров'я сімей, дітей та молоді; інформування з питань працевлаштування та сприяння в цьому; задоволення матеріальних потреб сімей, дітей та молоді, які перебувають у складних життєвих обставинах, згідно із законодавством.

Як зазначено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2003 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Крім того, п.п.15, 18 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2003 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Виходячи з вимог п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, служба у справах дітей за місцем походження дитини має альтернативу такому заходу як позбавлення батьків їх батьківських прав, а саме заходи щодо відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що позбавлення батьківських прав можливе при наявності передбачених законом підстав, однак такий захід суд може застосувати у виняткових випадках, з урахуванням ряду обставин, в тому числі і винної поведінки батьків.

Судом при розгляді справи встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неналежним чином не виконували свої батьківські обв'язки, а саме: вживали алкогольні напої, не спілкувалися з дітьми в необхідному обсязі, не забезпечували належні умови для проживання та розвитку своїх дітей, зокрема і їхньої найменшої дитини ОСОБА_4, 2013 року. Батько дітей на якийсь час самоусунувся від їх виховання та утримання.

Разом з цим, суд приймає до уваги такі обставини по цій справі, що відповідач ОСОБА_2 на теперішній час, пройшла з власної ініціативи лікування від алкоголізму, за свідченнями свідка лікаря-нарколога Гуляйпільської ЦРЛ ОСОБА_25 вона виписалася в задовільному стані, була націлена на подальше проживання та відтворення родини, спостерігалася категорична відмова від алкоголю, мала плани на майбутнє. В стані алкогольного сп'яніння за увесь цей час до лікарні не доставлялася, до нього як лікаря-нарколога скарг від родичів, сусідів чи дільничного інспектора на неї не надходило. Намагалася працевлаштуватися, для чого зверталася до територіального центру соціального обслуговування. В телефонному режимі цікавилася станом здоров'я своєї дочки ОСОБА_4, при цьому пояснила причини, які слугують перешкодою для особистого відвідування закладу, де перебуває дитина. Разом з чоловіком ОСОБА_3 орендували житловий будинок в м. Гуляйполе, обґрунтовуючи це тим, що дітям буде зручніше та ближче ходити до школи та дошкільних закладів. В житловому будинку розпочатий ремонт, придбали дрова для його опалення, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормі, що підтверджується останнім актом обстеження від 16.02.2016 року. Суд, також приймає до уваги те, що родина ремонтні роботи здійснює за власний кошт та сплачує орендну плату. Будь-якої соціальної допомоги сім'я не отримує, так як діти перебувають у відповідних закладах. ОСОБА_2 звернулася з письмовою заявою до дошкільного навчального закладу «Ромашка» в м. Гуляйполе щодо влаштування її дітей до нього.

Відповідач ОСОБА_3 працевлаштувався на постійну роботу, отримує дохід в розмірі 1505 грн., що дещо перевищує встановлений мінімальний розмір заробітної плати. За місцем роботи проходить постійний контроль щодо вживання спиртних напоїв. На час розгляду справи випадків появи його на робочому місці в нетверезому стані не виявлено. Відповідач визнав, що з його боку не було належного піклування про долю дітей, але на теперішній час, він твердо вирішив налагодити відносини з дружиною та зробити все, щоб вся їх родина була разом.

Судом враховуються пояснення свідка ОСОБА_6, яка доводиться бабусею дітям відповідачів, а саме про те, що між матір'ю та дітьми теплі відносини, вони люблять один одного.

Зі свідчень свідків з боку позивача було встановлено, що родина відповідачів перебуває на обліку як у служби у справах дітей, так і в Гуляйпільському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. З самого позову та висновку вбачається, що сім'я перебуває на обліку в службі у справах дітей Гуляйпільської РДА з 18.06.2014 року, хоча в обґрунтування обставин зазначається, що з вказаною сім'єю ведеться робота з 2011 року. Також, перед судом не доведено, що з відповідачами, а особливо з відповідачкою ОСОБА_2 була проведена достатня соціальна робота відповідними працівниками соціальних служб, не повністю розкритий зміст конкретних рекомендацій, не розглядалася можливість надання їм психологічної допомоги.

В свою чергу, відповідачі просили не позбавляти їх батьківських прав, зобов'язалися виправитися, сумлінно з'являлася на всі судові засідання, при цьому кожного разу були в тверезому стані та мали охайний зовнішній вигляд.

Також, суд бере до уваги те, що згідно письмової заяви ОСОБА_2 від 22.09.2015 року (а.с.100) вона надала згоду на поміщення її дочки ОСОБА_4, 2013 року народження до Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем. Згідно відомостей наданих з будинку дитини «Сонечко» малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, поступила до закладу 08.10.2015 року. Позов щодо позбавлення відповідачів батьківських прав щодо цієї дитини надійшов до суду 04.11.2015 року. З пояснень відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні було встановлено, що її зобов'язали виправитися та облаштувати житловий будинок для того щоб їй повернули дитину. При цьому, строку для виправлення ситуації у неї фактично не було, так як вже менше чим через місяць було ініційоване питання про позбавлення її батьківських прав. Тому, під час розгляду справи вже судом вона намагалася виправити ситуацію та довести своє бажання буди поряд з дитиною. Будь-якої соціальної допомоги родина не отримує, увесь заробіток чоловіка витрачається на облаштування нового помешкання (купили дрова, цемент, вапно та фарбу). На теперішній час, з нею проживає її старший син ОСОБА_5, який є школярем і також потребує їхньої матеріальної допомоги. Проїзд до місця знаходження будинку «Сонечко» складає 70 грн. в одну сторону. За таких обставин, у неї з чоловіком, зокрема, немає матеріальної можливості навідати дочку ОСОБА_4 у м. Запоріжжі. Але, вона самостійно в мережі Інтернет знайшла номери засобів зв'язку будинку дитини «Сонечко» та спілкується з лікарем закладу щодо стану здоров'я дитини.

За таких обставин, суд вважає, що така поведінка відповідачів свідчить про їх небайдуже ставлення до своєї дитини та про їхні зусилля, направлені на виконання батьківських обов'язків.

А тому позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3-4, 10, 11, 57-64, 88, 157-158, 212-215, 218, 222-223 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача: Петрівська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - залишити без задоволення.

З повним текстом рішення учасники процесу зможуть ознайомитися 22.02.2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції - Гуляйпільський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. О. Романько