Справа № 209/1175/16-ц
Провадження № 2/209/827/16
12 липня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Решетник Т.О.,
за участю секретаря Петропольської М.О.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 76 в житловому будинку № 18 по вул. Гастелло у м. Кам'янське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області.
На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 04.06.2011 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області між нею, ОСОБА_3, та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, актовий запис № 174, прізвище позивача після реєстрації шлюбу змінено на "Горковєнко". За заявою відповідача його було зареєстровано у ІНФОРМАЦІЯ_1, та на протязі усього сімейного життя відповідач проживав у належній позивачу квартирі. Вона є власником квартири на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_4 Крім неї та відповідача, у квартирі зареєстровані її мати ОСОБА_5, а також її син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 08.12.2015 р. шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 розірвано, рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Відповідач по справі зареєстрований в квартирі з 2013 року, але фактично не проживає у вказаному будинку з січня 2015 року і по теперішній час, про що ВАТ «Крона-Сервіс 4» складений відповідний акт. Оскільки відповідач добровільно зніматися з реєстраційного обліку не бажає, та фактично не проживає у квартирі більше року, а саме з січня 2015 року, вона просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам'янське (Дніпродзержинськ), АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6) ОСОБА_7 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 02.09.2000 р., серія АВН №865987, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_4, а також копією витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.08.2005 р. № 11664163 (а.с.11, 14).
З матеріалів справи вбачається, що з 04.06.2011 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 174, який було розірвано заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 08.12.2015 р., яке набрало законної сили 19.12.2015 року (а.с. 5).
Судом встановлено, що у вищевказаній квартирі АДРЕСА_3, крім власника ОСОБА_1, зареєстрована її мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, її син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідкою про склад сімї № 000867946 від 01.03.2016 року, що видана ТОВ Інфо-ком (а.с.9).
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації з січня 2015 року і по теперішній час, що підтверджується актом про не проживання від 01.03.2016 року, який складений сусідами позивача і відповідача по місцю їх реєстрації та затверджений директором ТОВ Крона-Сервіс 4 ОСОБА_8 (а.с.6).
За правилами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, інших документів.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 дійсно відсутній в квартирі АДРЕСА_4 з січня 2015 року без поважних причин. Вказаний факт, на переконання суду, свідчить про відсутність у відповідача інтересу до спірної квартири, як до приміщення, що потрібне йому для проживання. Факти створення відповідачу з боку позивача перешкод у проживанні в цій квартирі, судом у судовому засіданні не встановлені.
Суд вважає, що перебування відповідача на реєстраційному обліку у належній позивачу квартирі перешкоджає здійсненню нею у повному обсязі гарантованого Конституцією України права власності, яке згідно із ст. 321 ЦК України є непорушним.
Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачем судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_5.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст. 223, 232 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська.
Суддя Т.О. Решетник