Справа № 308/1770/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді - Микуляк П.П.

при секретарі Остич Л.В.

за участю представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника зацікавленої особи Соломонівської сільської ради ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі договору про надання правових послуг діє адвокат ОСОБА_4, зацікавлена особа Соломонівська сільська рада Ужгородського району, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі договору про надання правових послуг діє адвокат ОСОБА_4, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною заявою, посилаючись на те, що 15.04.1993 року померла його баба ОСОБА_5. Згідно заповіту останньої від 25.08.1970 року, посвідченого старшим нотаріусом Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №16219, на випадок своєї смерті ОСОБА_5 заповіла належний їй житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами в с.Соломоново Ужгородського району, вул.Тисова, 10, своїй доньці (матері заявника) ОСОБА_7.

13.07.2008 року його мама ОСОБА_7 померла, однак спадщину після смерті ОСОБА_5 належним чином не оформила, хоча фактично прийняла її, оскільки на день смерті постійно проживала з спадкодавцем, доглядала за нею. На даний час він є єдиним спадкоємцем на вищезазначене майно.

Маючи намір оформити свої спадкові права він звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського РНО ОСОБА_8, однак нотаріусом йому було відмовлено в оформленні документів, оскільки відсутні належні докази, які підтверджують факт постійного проживання з спадкодавцем. Подані нотаріусу довідки Соломонівської сільської ради №405 та №404 від 22.08.2014 року не були прийняті як доказ постійного проживання з спадкодавцем, так як містять посилання на слова заявника та підтвердження свідка.

В судове засідання представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 заяву підтримала та просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_7, померлою 13.07.2008 року, та спадкодавцем ОСОБА_5, померлою 15.04.1993 року, за адресою с.Соломоново Ужгородського району, вул.Тисова, 10.

Представники зацікавленої особи Соломонівської сільської ради Ужгородського району ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечила проти задоволення заяви.

Заслухавши пояснення представника заявника та зацікавленої особи, дослідивши матеріали справи, виходячи з належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків:

15 квітня 1993 року померла бабка заявника ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №197743. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшов у т.ч. житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами в с.Соломоново Ужгородського району, вул.Тисова, 10.

Згідно заповіту ОСОБА_5 від 25.08.1970 року, посвідченого старшим нотаріусом Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №16219, на випадок своєї смерті вона заповіла належний їй житловий будинок в с.Соломоново Ужгородського району, вул.Тисова, 10, та все інше майно, яка на день смерті буде їй належати, своїй доньці (матері заявника) ОСОБА_7.

Згідно розяснень, що містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

З довідки Соломонівської сільської ради Ужгородського району №404 від 22.08.2014 року слідує, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент смерті її матері ОСОБА_5 (ОСОБА_9), яка померла 15.04.1993 року, фактично проживала з нею за адресою с.Соломоново, вул.Тисова, 10, що підтверджують сусіди ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

В судовому засіданні встановлено, що 13.07.2008 року ОСОБА_7 померла (свідоцтво про смерть серії 1-ФМ №061322 від 14.07.2008 року), однак спадщину після смерті матері ОСОБА_5 належним чином не оформила, хоча фактично прийняла її, оскільки на день смерті постійно проживала з спадкодавцем, доглядала за нею, вступила в управління та володіння спадковим майном.

На день смерті ОСОБА_7 в будинку за адресою с.Соломоново, вул.Тисова, 10, проживав її син заявник по справі ОСОБА_1, що підтверджується довідкою Соломонівської сільської ради Ужгородського району №405 від 22.08.2014 року.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не заявив про відмову від неї.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З досліджених судом матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 з метою оформлення своїх спадкових права звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_8, однак нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку спадкової трансмісії, оскільки подані заявником довідки Соломонівської сільської ради №404 та №405 від 22.08.2014 року не є належними доказами його постійного проживання з спадкодавцем, так як містять посилання на слова заявника та підтвердження свідка. В листі нотаріусом було рекомендовано ОСОБА_1 звернутись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ст. ст. 234, 256 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно розяснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Оцінивши в сукупності всі зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до переконання, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного його проживання з спадкодавцем ОСОБА_7, померлою 13.07.2008 року, та спадкодавцем ОСОБА_5, померлою 15.04.1993 року, за адресою с.Соломоново Ужгородського району, вул.Тисова, 10, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 14, 60, 234, 256, 259, 294 ЦПК України, суд ,-

Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійно проживання ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_7, яка померла 13.07.2008 року, та спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла 15.04.1993 року, за адресою с.Соломоново Ужгородського району, вул.Тисова, 10, на день смерті останніх.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Микуляк П.П.