Справа № 357/3535/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Жарікова О. В. ,

при секретарі - Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 3 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою,-

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, посилаючись на те, що 22.10.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики та передано гроші в сумі 1500 доларів США, про що відповідачем була складена розписка на ім'я позивача. Відповідно до розписки ОСОБА_2 зобов'язався повернути гроші в сумі 1500 доларів США щомісячними платежами в строк до 22.10.2015 року. Після настання строку виплати боргу, відповідач на прохання позивача кошти не повернув, а тому позивач посилаючись на норми закону просив суд стягнути з відповідача на його користь 1500 доларів США по курсу НБУ на момент винесення судом рішення та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 422 гривні 07 копійок.

В процесі розгляду справи, позивач, через свого представника, свої вимоги уточнив 18.05.2016 року, подавши до суду заяву про доповнення до позовної заяви про стягнення боргу за борговою розпискою, в якій вказав, що неправомірна поведінка ОСОБА_2 призвела до негативних наслідків, що вплинули на його життєві зв'язки та порушили звичайний розклад його життя. Позивач повинен принижуватись перед відповідачем, прохати останнього про повернення боргу. До цього часу відповідач не прийняв ніяких мір до повернення боргу, і на погляд позивача, не має намірів в добровільному порядку повернути його. Це завдає йому моральних страждань, заважає повноцінно жити, працювати, спілкуватися, погіршує стосунки в сім'ї. У нього часто виникає почуття пригніченості та депресії. Він був вимушений змінити місце роботи та на протязі тривалого часу знаходитись за межами рідного дому, родини. Ці почуття посилюються зухвалою та нахабною поведінкою відповідача, який докладає максимум зусиль щоб уникнути матеріальної відповідальності. Душевний біль посилюється тим, що ОСОБА_2 є його рідним братом. А тому посилаючись на норми закону, просив суд стягнути з відповідача на його користь 50 000,00 грн. моральної шкоди.

Крім цього, 12.06.2016 року позивач, через свого представника, подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві та в заяві про доповнення до позовної заяви від 18.05.2016 року та на норми закону просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 37500 грн. боргу за розпискою; 50 000 грн. моральної шкоди; сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. та 1378,00 грн.; та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн..

Позивач та представник позивача до суду не з'явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Представник позивача, через канцелярію суду, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи містяться подані відповідачем через канцелярію суду письмово викладені заперечення на позов, в яких останній заперечував проти позову в повному обсязі посилаючись на те, що сума заборгованості не відповідає дійсності, так як у розписці і відповідній нотаріально посвідченій заяві, зазначено, що відповідачем було отримано позику у розмірі 21 000 грн.. Тому вказаний еквівалент у розмірі 1500 дол. США немає правового значення. Крім цього, у розписці чітко визначено умови повернення позики - щомісячними платежами по 1750 грн. до 22.10.2015 року. Тобто будь-які умови повернути позивачу грошові кошти у розмірі 1500 доларів США в укладеному договорі відсутні. Крім того, на утриманні відповідача перебувають троє малолітніх дітей, а дружина ОСОБА_3 вже тривалий час безробітна. Тому, на даний час він позбавлений фінансової можливості для повернення суми коштів. Також, посилаючись на норми закону та на те що в позовній заяві підпис позивача можливо підроблений, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 22.10.2014 року було укладено договір позики про свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи та копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2, яка посвідчена приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокоп О.Е., якою він підтвердив укладення договору займу та отримання вказаної в них суми грошових коштів у позивача.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 524 ЦК України передбачає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем, останній отримав у борг 21 000,00 грн.. При цьому було визначено доларовий еквівалент вказаної суми, що становить 1500 доларів США.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Отже, безпідставним є твердження відповідача, що його зобов'язання виражено в гривні. Однак, виконано воно повинно бути саме у національній валюті України.

Суд критично ставиться до твердження відповідача, що позовну заяву можливо було підписано не позивачем так як, відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, а без висновку експерта, стверджувати про те, що позивач не підписував позовну заяву немає підстав. Інтереси позивача представляє його представник, з відповідними повноваженнями, наданими йому позивачем, відповідно до ордеру та договору про надання правової допомоги.

Відповідач у своїх запереченнях не заперечував ту обставину, що отримав у борг від позивача вказану в розписці суму позики, однак, і не надав суду доказів на підтвердження погашення суми заборгованості перед позивачем.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості, що еквівалентна 1500,00 доларам США, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до курсу долара США до курсу гривні, станом на дату ухвалення рішення, курс складає 25,595314 грн. за 1 доллар США, і тому до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 38 392,97 грн. (25,595314 * 1500,00), однак, позивач просить суд стягнути з відповідача кошти в розмірі лише 37500,00 грн., з розрахунку курсу долара США до гривні, станом на 10.06.2016 року - 25,00227 грн. за 1 долар США. Однак, якщо брати до уваги вказаний курс долара, то сума в перерахунку на гривню становила б 37 503, 40 грн. ( 1500,00 * 25,00227). В будь-якому випадку, суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, і тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу, згідно курсу долара США до гривні саме на день ухвалення рішення та з врахуванням позовних вимог, що складає суму у розмірі 37500,00 грн..

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вказує на таке.

Відповідно до ч.1,2, ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.95 року (зі змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач та його представник не надають суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження моральних страждань позивача, в зв'язку з неповерненням останньому суми боргу відповідачем, як і обґрунтований належним чином сам розрахунок розміру шкоди, в якому позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Суд вважає, що позивач та його представник не надали належних доказів, що можуть підтвердити сам факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань, а також не надали належних доказів, що можуть підтвердити наявність причинного зв'язку між протиправною дією відповідача та завданою позивачу моральною шкодою.

Суд звертає увагу позивача на те, що сам факт неповернення відповідачем отриманої в борг грошової суми не є достатньою підставою для стягнення з останнього відшкодування моральної шкоди.

У зв'язку з викладеним, суд вважає недоведеною позовну вимогу про стягнення з відповідача суми моральної шкоди.

Крім того, як вбачається з розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, адвокат Дворник О.В. витратив на допомогу позивачу 6,0 годин, що оцінено в 3854,20 грн., і тому ця сума підлягає до стягнення з відповідача. В той же час, позивач сплатив Дворнику О.В. 4000,00 грн., що на 145,80 грн. більше суми вказаної в рахунку, і тому цю суму переплати слід залишити за позивачем.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. та 3854,20 грн. витрат на правову допомогу. В той же час, за позивачем слід залишити витрати на сплату судового збору в розмірі 1378,00 грн. та 145,80 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 524, 526, 533, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88,169, 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 37500 гривень 00 копійок, що в еквіваленті складає 1500,00 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3854,20 грн..

В іншій частині позову, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Жарікова