Провадження №2/523/5401/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2016 р. місто Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Вовкович І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 у м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, переведення права покупця за договором купівлі продажу та визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом та просила визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 15.04.1997 року на Одеській товарній біржі та зареєстрований в журналі біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 20002, в частині визначення покупцем ОСОБА_2 та перевести права покупця за вказаним договором купівлі-продажу квартири на ОСОБА_1, визнавши за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 78,80 кв.м., житловою площею 48 кв.м., корисною площею 74,8 кв.м. Одночасно ОСОБА_1 просила визнати поважною причину пропуску строку позовної давності для звернення до суду за захистом права. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що до 28.02.1997 року вона проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 та з метою покращення житлових умов вирішила продати вказану квартиру та придбати іншу квартиру з поліпшеними умовами і поближче до проживання своєї дочки ОСОБА_2, з якою у неї на той час були довірливі відносини. Позивачка 24.02.1997 року надала відповідачу доручення, яким уповноважила ОСОБА_2 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями з питань укладення усіх передбачених законом угод по розпорядженню усім майном та купувати на її імя інше майно. Доручення було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №864 від 24.02.1997 року, строком на три роки, однак 28.02.1997 року ОСОБА_2, діючи від імені та в інтересах позивача на підставі доручення, продала квартиру АДРЕСА_2 за 13700 гривень, і за вказані кошти відповідачка 15 квітня 1997 року придбала на своє імя спірну квартиру АДРЕСА_1, договір купівлі-продажу був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований в журналі біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 20002. Також позивачка зазначила, що відповідачка на той час запевнила її, що квартира оформлена на її імя, але документи на квартиру відповідач залишила у себе, тому позивачка вважала, що спірна квартира належить їй на праві власності. Після придбання спірної квартири позивачка разом зі своєю дочкою вселилась у квартиру, зробила за свої кошти ремонт та продовжує постійно проживати в ній, у вересні 2016 року у неї виникло бажання подарувати спірну квартиру онукові ОСОБА_5 і звернулась до ОСОБА_2 з проханням надати їй правовстановлюючі документи на квартиру та дізналася, що квартира не є її власністю. Позивач вважає, що 15 квітня 1997 року, без її відома, вона була позбавлена права власності на квартиру, оскільки ОСОБА_2, продавши її майно, квартиру АДРЕСА_1, оформила право власності на себе, всупереч домовленостям. Оскільки спірна квартира куплена за її кошти від продажу іншого житла, тому і право власності на цей обєкт нерухомості повинно бути визнано за нею. Враховуючи, що про порушення свого права позивачка дізналась кілька місяців тому, вона вважає, що її порушене право підлягає судовому захисту.

Представник позивачки на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за їх з позивачкою відсутності, заявлений позов підтримала та просила його задовольнити повністю, надавши додатково письмові пояснення двох свідків та акти з місця проживання.

Відповідачка у судове засідання не зявилась, надіславши письмові пояснення у справі, згідно яких повністю визнала усі зазначені позивачкою обставини придбання квартири, та просила розглядати справу за її відсутності.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 15.04.1997 року був укладений договір купівлі-продажу №20002 нерухомого майна, зареєстрований на Одеській товарній біржі, а саме квартири АДРЕСА_1, згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 придбала вказане житло за 13 652 гривень (п.5 Договору).

Незадовго до цього, 28.02.1997 року, державним нотаріусом Другої одеського державної нотаріальної контори ОСОБА_6 був посвідчений Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3, що належала на праві власності ОСОБА_1, реєстр., №1-649, де відповідачка ОСОБА_2, діюча від імені та в інтересах ОСОБА_1 на підставі доручення, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 24.02.1997 року за №864 продала квартиру, а ОСОБА_7 купив вказану квартиру.

Згідно п.2 вказаного договору купівлі продажу, продаж квартири здійснений за 13700 гривень.

Згідно розписки від 28.02.1997 року, вказана сума в розмірі 13 700 гривень ОСОБА_2 була передана ОСОБА_1

У відповідності до розписки від 09.04.1997 року (а.с.10), ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти від продажу квартри у розмірі 13 700 гривень для купівлі на імя позивачки квартири за адресою: АДРЕСА_4.

Після придбання квартири, позивачка фактично вступила в управління та користування спірним житловим приміщенням та по цей час у ньому проживає, отримує за даною адресою кореспонденцію та пенсію.

Зазначені обставини підтвердили у письмових поясненнях відповідачка у справі та свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Таким чином, саме позивачка фактично придбала за свої кошти квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 78,80 кв.м., житловою площею 48 кв.м., корисною площею 74,8 кв.м., її інтереси повинна була предсталяти відповідачка, діючи за доручення.

На час правовідносин, що виникли між сторонами у справі, діяв України «Про власність», відповідно до ст.4 якого власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Статтею 12 Закону України «Про власність» передбачалося, що підставою виникнення права власності є, зокрема, укладення угод.

Частина 1 ст.41 ЦК УРСР передбачає, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Частина 1 ст.48 ЦК УРСР передбачає, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Оскільки судом встановлено, що істотні умови договору купівлі-продажу були узгоджені саме ОСОБА_1 із продавцями, в тому числі і ціна договору, і на придбання квартири витрачені кошти ОСОБА_1 , що визнають усі сторони, то визначення ОСОБА_2 в договорі покупцем суперечить вище зазначеним нормам права.

У звязку з цим зазначений договір купівлі-продажу повинен бути визнаний частково недійсним в частині визначення субєктом угоди ОСОБА_2 з підстав, передбачених ст.48 ЦК УРСР, оскільки він не відповідає вимогам норм ст.ст.4,12 Закону України «Про власність» та ст.ст.41, 227 ЦК УРСР.

Частина 2 статті 4 ЦК УРСР передбачає, що цивільні права та обовязки виникають, зокрема із угод, що передбачені законом, а також із угод, які хоча і не передбачені законом, але не суперечать йому.

Стаття 6 ЦК УРСР передбачає, що захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом шляхом, зокрема, визнання цих прав, припинення або зміни правовідношення.

Ст.151 ЦК УРСР передбачає, що в силу зобовязання одна особа зобовязана здійснити на користь іншої особи певну дію, як-то: передати майно, виконати роботу, сплатити кошти тощо.

Обовязки, зокрема, виникають із договору або інших підстав, встановлених в ст.4 ЦК УРСР.

Ст.227 ЦК УРСР встановлює, що за договором купівлі-продажу продавець зобовязаний передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязаний прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму.

Суд вважає, що права та обовязки на підставі договору купівлі-продажу виникли у ОСОБА_1.

Цей факт підтверджується письмовими поясненнями відповідача, та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8Є .

Ст.61 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Отже, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_2 були спрямовані на встановлення цивільних прав та обовязків, які виникають із договору купівлі-продажу спірної квартири відповідно до ст.227 ЦК України, і саме між ними, ОСОБА_2 не мала наміру на укладення договору купівлі-продажу квартири та набуття права власності на неї, незважаючи на підписання цього договору.

Суд також приймає до уваги, що між відчуженням квартири позивачки за адресою: АДРЕСА_5, та придбання квартири за адресою: АДРЕСА_4, пройшло трохи більше одного місяця, при цьому вартість кожної з квартир однакова.

За таких обставин, суд вважає, що договір купівлі-продажу від 15.04.1997 року підлягає визнанню недійсним в частині, що визначає покупцем квартири ОСОБА_2, - у звязку з недотриманням при його укладенні вимог ст.41ч.1 ЦК України (1963 р.).

Права і обовязки у сторін виникають, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу (ст.227 ЦК України ( 1963 р.).

Отже, за договором купівлі-продажу від 15.04.1997 року покупцем квартири АДРЕСА_6, слід вважати ОСОБА_1, на підставі якого та відповідно до ст.ст.151, 227 ЦК України (1963 р.) у неї виникло право власності.

Також суд вважає , що позивачка з поважних причин пропустила строк для звернення до суду, оскільки про порушення права вона дізналась тільки у вересні 2016 року, що підтвердила відповідачка у письмових поясненнях, тому підлягає поновленню строк звернення до суду.

Відповідно до вимог ст.ст.71, 76, 80 ЦК України (1963 р.) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особо дізналася або повинна була дізнатись про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Аналогічні положення закріплені в ст.ст.257, 261 ч.5 ЦК України (2003 р.).

Згідно ст.317 ЦК України (2003р.) власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України (2003р.) власник володіє, користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу в частині покупця та визнання за нею права власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 61, 64, 79, 88, 158, 174, 197, 209, 212 - 215, 218, 222 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності на квартиру.

Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 15 квітня 1997 року на Одеській товарній біржі та зареєстрований в журналі біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 20002, в частині визначення покупцем ОСОБА_2 та визнати покупцем за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 15 квітня 1997 року на Одеській товарній біржі та зареєстрованого в журналі біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 20002, - ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 78,80 кв.м., житловою площею 48 кв.м., корисною площею 74,8 кв.м.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: