АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6694/16 Справа № 202/4979/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар Л.П. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Пищиди М.М., Деркач Н.М. за участю секретаря - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

комерційного банку «Приватбанк»

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ПАТ «Акцент Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором /а. с. 2-3/.

В обґрунтування своїх позовних вимог банк посилався на те, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № DOI4AN90940355 від 30.04.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 11842,34 долари США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 29.04.2015 року.

Зобов'язання за договором було забезпечено договором поруки № 167, укладеним 20.10.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» з розміром відповідальності поручителя перед кредитором 10000 грн. / а. с.7-8 /.

Відповідач ОСОБА_2 порушив умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 14.11.2012 року виникла заборгованість в сумі 16048,05 доларів США,де: 6837,83 доларів США - заборгованості за кредитом; 3337,20 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1154,22 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 3924,82 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 31,28 долари США - штраф (фіксована частина) і 762,70 долари США - штраф (процентна складова).

У зв'язку з цими обставинами позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 14798,49 доларів США і судові витрати по справі та стягнути з обох відповідачів солідарно на користь позивача 10000 грн. /а. с. 2-3/.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2015 року відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» в його позовних вимогах /а. с. 96-97/.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2015 року - скасоване.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволені частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитно-заставним договором № DOI4AN90940355 від 30.04.2008 року в сумі 12123,23 долари США (що у еквіваленті становить 128272,07 грн.), де: 6837,83 долари США (що еквівалентно 54634,26 грн.) - основний борг за кредитом; 3337,20 доларів США (що еквівалентно 26664,23 грн.) - заборгованість по виплаті відсотків; 1154,22 долари США (що еквівалентно 9222,22 рн.) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 31,28 долар США (що еквівалентно 249,93 грн.) - штраф (фіксована частина); 762,70 долари США (що еквівалентно 6093,97 грн.) - штраф (процентна складова).

Також, суд стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» пеню в розмірі 10000 грн.

Суд стягнув з ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в розмірі 1346,86 грн. з кожного / а. с.151-153 /.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2016 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2015 року скасоване в частині вирішення питання про зменшення розміру пені і справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції / а. с. 175-176 /.

З рішенням суду в частині відмови у стягненні пені не погодився позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» і звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в цій його частині та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення пені в повному обсязі, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права / а. с. 101-105 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду (в частині відмови у стягнення пені) в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду- скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог банку про стягнення пені з ОСОБА_2 та закриття провадження у справі, щодо позовних вимог банку до ПАТ «Акцент-Банк», з наступних підстав.

Відмовляючи банку в задоволенні позовних вимог, зокрема і у стягненні пені, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач, в порушення вимог ст. 131 ЦПК України, не надав належних доказів на підтвердження правильності розрахунку заборгованості.

Однак, з такими висновками суду погодитися неможна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції 26.11.2015 року встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № DOI4AN90940355 від 30.04.2008 року отримав кредит у в сумі 12123,23 долари США на придбання автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.04.2015 року, але свої зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту, відсотків і комісії за користування кредитом не виконував, у зв'язку з чим станом на 14.11.2012 року виникла заборгованість у розмірі 12123,23 долари СШа (що у еквіваленті становить 128272,07 грн.), де: 6837,83 долари США (що еквівалентно 54634,26 грн.) - основний борг за кредитом; 3337,20 доларів США (що еквівалентно 26664,23 грн.) - заборгованість по виплаті відсотків; 1154,22 долари США (що еквівалентно 9222,22 рн.) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 31,28 долар США (що еквівалентно 249,93 грн.) - штраф (фіксована частина); 762,70 долари США (що еквівалентно 6093,97 грн.) - штраф (процентна складова).

Ця заборгованість була встановлена судом апеляційної інстанції і стягнена рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2015 року /а. с. 151-153/ і рішення суду апеляційної інстанції, в цій його частині, залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2016 року / а. с. 175-176 /.

Також, апеляційним судом 26.11.2015 року було встановлено, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 належним чином зобов'язань за спірним договором, банком правильно була нарахована пеня по простроченій заборгованості за кредитним договором в розмірі 3924,82 долари США (що еквівалентно 31359,31 грн.) / а. с. 151-153 / з чим погодився і суд касаційної інстанції в своїй ухвалі від 15.06.2016 року /а. с. 175-176/.

Визнавши правильним нарахування пені суд апеляційної інстанції своїм рішення від 26.11. 2015 року, в силу ч. 3 ст. 551 та ст. 616 ЦК України, прийшов до висновку про зменшення розміру пені до 10000 грн., стягнувши цю суму в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент» на користь ПАТ КБ «Приватбанк», але з таким висновком про зменшення розміру пені не погодився суд касаційної інстанції вказавши в своїй ухвалі від 15.06.2016 року, що суд апеляційної інстанції при зменшенні розміру пені не прийняв до уваги ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України та ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скоротечна або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, а відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України - позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною першою статті 259 ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшене за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Разом з тим, згідно ч. ч. 3,4 ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не звертався до суду з заявою (клопотанням) щодо застосування позовної давності по спірним правовідносинам, зокрема щодо пені.

В забезпечення виконання позичальником своїх договірних зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ПАТ «Акцент Банк» 20.10.2010 року було укладено Договір поруки № 167, згідно якого поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком в межах 10000 грн. за порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором / а. с. 7-8 /.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин, кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не вправі пред'явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України і у постанові № 6-745цс15 від 01.07.2015 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Між тим, розглядаючи справу по суті та ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції не прийняв до уваги вище зазначені норми права та правову позицію Верховного Суду України, тобто не прийняв до уваги, що позовні вимоги ПАТКБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент Банк» про стягнення заборгованоті за кредитним договором (спір між двома юридичними особами) не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а отже провадження у справі щодо солідарного стягнення із ПАТ «Акцент Банк» на користь ПАТ «Акцент Банк» заборгованості за кредитним договором (стягнення пені), - підлягає закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Щодо позовних вимог банку до ОСОБА_2 про стягнення пені за спірним кредитно-заставним договором, станом на 14.11.2012 року, у розмірі 3924,82 долари США (що еквівалентно 31359,31 грн.), який встановлений рішенням апеляційного суду від 26.11.2015 року і тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, - то вони підлягають задоволенню в повному обсязі в силу ст. ст. 549, 550, 551 ЦК України та умов спірного кредитно-заставного договору № DOI4AN90940355 від 30.04.2008 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України - розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Однак, як вбачається з вище викладених обставин справи, розмір нарахованої пені не перевищує розмір збитків, відповідач не надав суду якихось доказів та не вказав на обставини, які мають істотне значення при вирішенні питання щодо стягнення пені, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

Керуючись ст.ст. 303,307,309, п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення пені за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» пеню за кредитним договором в розмірі 31359,31 грн. (тридцять одна тисяча триста п'ятдесят дев'ять гривень 31 коп.)

Провадження у справі щодо солідарного стягнення із Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитно-заставним договором № DО14АN90940355 від 30 квітня 2008 року - закрити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: