Провадження № 2/369/850/16
29.03.2016 року Києво Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді: Волчко А.Я.
за участю секретаря: Раситюк М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1, ПАТ «Марфін банк», Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції про звільнення з під-арешту,-
У грудні 2015 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1, ПАТ «Марфін банк», Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції про звільнення з під-арешту, свої вимоги мотивували тим, що 18.05.2007 ОСОБА_2 та ЗАТ «Альфа-Банк» уклали кредитний договір 800000279, сума кредиту - 85 400,00 дол. США.
Також 18.05.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, відповідно до п. З якого, на забезпечення виконання основного зобов'язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне їй на праві власності майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1506 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, село Забіря, вул. Залізняка, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору зареєстровано 18.05.2007 у Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за номером 4982885.
19.08.2009 р. відбулась державна реєстрація змін найменування банку, а саме: найменування Закрите акціонерне товариство було змінено на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».
Разом з тим, позивачу стало відомо, що 18.04.2012 Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, в рамках виконавчого провадження № 30487095, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить Відповідачу 1, в тому числі і на нерухоме майно, що знаходиться в іпотеці Позивача (дане обтяження було зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 18.04.2012 за № 12406063).
Публічне Акціонерне товариство «Альфа- Банк» вважає, що діями Відповідача 2 та Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві порушені права Позивача як заставодержателя, виходячи з наступного.
Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника пізніше, аніж внесено обтяження нерухомого майна приватним нотаріусом ОСОБА_3, яка посвідчила підписання вищезазначеного договору іпотеки і наклала заборону відчуження на майно, що знаходиться в іпотеці.
Слід звернути увагу на те, що загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін, згідно п.1.3 іпотечного договору, становить 496 890,00 грн., а заборгованість Відповідача перед Позивачем по зобов'язанню становить 3 876 331,38 грн. Враховуючи, що вартість предмету застави значно нижча заборгованості боржника перед Позивачем як кредитором-іпотекодержателем, звернення стягнення на належне Іпотекодавцю майно для задоволення грошових вимог стягувача, котрий не є іпотекодержателем, не допускається законом та порушує права ПАТ «Альфа- Банк».
Разом з тим, 20.11.2015 ОСОБА_2 передала нерухоме заставне майно Позивачу для добровільної реалізації та спрямування коштів від продажу на погашення заборгованості по кредитному договору.
З зазначеного вище випливає, що накладення арешту на заставне майно Позивача порушує його права як іпотекодержателя, оскільки унеможливлює добровільну (позасудову та поза межами виконавчого провадження) реалізацію іпотечного майна.
Таким чином, будь-які обмеження права зі сторони Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві не можуть бути чинними для Позивача.
Тому просили звільнити з-під арешту заставне майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1506 га, то знаходиться за адресою: Київська обл., Кисво-Свягошинський район, село Забіря, вул. Залізняка, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що накладений Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження № 30487095, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.042012, реєстраційний номер обтяження 12406063.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити.
У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з»явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Надіслала до суду заяву згідно якої позов визнала.
Представник відповідача ПАТ «Марфін Банк» не з»явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений.
Представник третьої особи: Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції не з»явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений.
Оскільки відповідач ОСОБА_4 позов визнала, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, однак суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки на думку суду, це суперечить вимогам закону, та потребує доказування відповідно до ст. 61 ЦПК України.
За згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав:
У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права або обмежений у його здійснені.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.05.2007 ОСОБА_2 та ЗАТ «Альфа-Банк» уклали кредитний договір 800000279, сума кредиту - 85 400,00 дол. США.
Також 18.05.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, відповідно до п. З якого, на забезпечення виконання основного зобов'язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне їй на праві власності майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1506 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, село Забіря, вул. Залізняка, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору зареєстровано 18.05.2007 у Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за номером 4982885.
19.08.2009 р. відбулась державна реєстрація змін найменування банку, а саме: найменування Закрите акціонерне товариство було змінено на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».
Разом з тим, позивачу стало відомо, що 18.04.2012 Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, в рамках виконавчого провадження № 30487095, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить Відповідачу ОСОБА_4, в тому числі і на нерухоме майно, що знаходиться в іпотеці позивача (дане обтяження було зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 18.04.2012 за № 12406063).
Публічне Акціонерне товариство «Альфа- Банк» вважає, що діями відповідача ПАТ «Марфін Банк» та Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві порушені права позивача як заставодержателя, виходячи з наступного.
Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника пізніше, аніж внесено обтяження нерухомого майна приватним нотаріусом ОСОБА_3, яка посвідчила підписання вищезазначеного договору іпотеки і наклала заборону відчуження на майно, що знаходиться в іпотеці.
Позивач стверджує, загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін, згідно п.1.3 іпотечного договору, становить 496 890,00 грн., а заборгованість Відповідача перед Позивачем по зобов'язанню становить 3 876 331,38 грн. Враховуючи, що вартість предмету застави значно нижча заборгованості боржника перед Позивачем як кредитором-іпотекодержателем, звернення стягнення на належне Іпотекодавцю майно для задоволення грошових вимог стягувача, котрий не є іпотекодержателем, не допускається законом та порушує права ПАТ «Альфа- Банк».
Разом з тим, 20.11.2015 ОСОБА_1 передала нерухоме заставне майно Позивачу для добровільної реалізації та спрямування коштів від продажу на погашення заборгованості по кредитному договору.
З зазначеного вище випливає, що накладення арешту на заставне майно Позивача порушує його права як іпотекодержателя, оскільки унеможливлює добровільну (позасудову та поза межами виконавчого провадження) реалізацію іпотечного майна.
Таким чином, будь-які обмеження права зі сторони Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві не можуть бути чинними для Позивача.
У позовній заяві представник позивача покликається на заборгованість відповідача. Вочевидь мається на увазі порушення останнім саме вище зазначених договорів.
Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 321 цього ж Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Суд зауважує, що із матеріалів справи вбачається, що позивач не є власником майна земельної ділянки, що є предметом іпотеки.
З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не є власником чи володільцем арештованого майна, а лише іпотекодержателем.
У той же час, як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.
Суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.
Одночасно згідно правового висновку Верховного Суду України у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки від 13.12.2013 р. «Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 11 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-124цс13, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки і зробив правовий висновок, про те, що відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Відтак права іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріорітетом задоволення його вимог.
На думку суду, права позивача як іпотекодержателя спірного майна, не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, а тому вимоги про звільнення майна з-під арешту є безпідставними.
Також попри зазначення у позовній заяві, суду не надано доказів на підтвердження суми заборгованості відповідача перед банком, яка дорівнює або є більшої вартості предмета іпотеки.
Разом з цим, суд звертає увагу, що позивачем лише формально презюмується у позові, однак не надається будь-яких доказів, котрі б підтверджували отримання ним права стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договорам (судове рішення, наприклад) та доказів того, що відбулося звернення стягнення на іпотечне майно.
При цьому суд наголошує, що в силу вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У зв'язку з наведеним, суд вважає, що права банка як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.
Крім того судом встановлено, що права позивача як іпотекодержателя спірного майна, не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, а тому вимоги банку про звільнення майна з-під арешту не ґрунтуються на законі, а тому в задоволенні таких слід відмовити.
Відмова в задоволенні позовних вимог не позбавляє позивача права звернутися до суду з позовом в порядку та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Враховуючи вище викладені обставини справи та норми законодавства, беручи до уваги права й обовязки сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-227 ЦПК України, суд
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1, ПАТ «Марфін банк», Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції про звільнення з під-арешту -відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя А.Я. Волчко