н/п 2/490/2425/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Мамаєвій О.В.,

із секретарем Баришніковою І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві власності шляхом виселення, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 08.06.2016 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві власності шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, із квартири АДРЕСА_1. В подальшому 21.10.2016 року уточнив позовні вимоги.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що у спірній квартирі він проживає з 04.05.1984 року по даний час. Згідно свідоцтва про право власності, 12.03.2007 року квартира була передана у спільну часткову власність ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/3 частці кожному. У 1989 році було розірвано шлюб між позивачем та ОСОБА_4, однак вони продовжували проживати в спірній квартирі, та між сторонами фактично склався наступний порядок користування квартирою: позивач користувався кімнатою площею 16,8 кв.м., а ОСОБА_4 кімнатою площею 10,4 кв.м. З 2003 року позивач виїздив із Миколаєва до родичів, тому кімнату закрив на замок. А коли повернувся, то виявив, що ОСОБА_4 без його на те згоди, як співвласника майна, вселила у квартиру свого співмешканця ОСОБА_3, вони зірвали замок з дверей кімнати позивача, по ОСОБА_3 поселився у належній позивачу кімнаті. Також ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 комплект ключів від квартири, він вільно приходить у квартиру, влаштовує гулянки, погрожує позивачу фізичною розправою, чим створює неможливі умови для спільного проживання, в зв'язку із чим він змушений був звертатись до правоохоронних органів. Позивач зазначив, що ОСОБА_3 був вселений у квартиру неправомірно, без письмової згоди всіх власників, не міг набути прав користування вказаною квартирою, тому є тимчасовим мешканцем. та підлягає негайному виселенню.

Позивач просить усунути перешкоди йому як співвласнику спірного житла, відповідно до ст.ст. 358, 391 ЦК України, шляхом виселення ОСОБА_3 із вказаного житлового приміщення, без надання іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач вказав, що не згоден із позовом, так як він став проживати у вказаній квартирі приблизно з 1994 року, як чоловік ОСОБА_4, за згодою позивача, ОСОБА_4 та їх сина ОСОБА_5, у них були нормальні відносини. При цьому на житло він не претендував та у квартирі не реєструвався, допомагав ОСОБА_5 у приватизації квартири у 2007 році. З 2003 року позивач виїхав із квартири до своїх родичів у Хмельницькій області. Квартира складається із 2 кімнат, в кімнаті площею 10 кв.м. проживали вони втрьох: він, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Тому коли ОСОБА_1 виїхав у 2003 році із квартири, ОСОБА_4 переселила їх до більшої кімнати площею 16 кв.м. Крім того, проживши близько 20 років однією сім'єю, 27.08.2016 року він уклав шлюб із ОСОБА_4

Жодних конфліктів із позивачем у нього не було, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинить. Тому у задоволенні позову просить відмовити.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначили, що не згодні із позовом, так як відповідач проживає у квартирі з 1994 року за згодою всіх жильців, в тому числі і позивача. Після приватизації квартири у 2007 році, відповідач продовжував проживати у квартирі. Перешкоди у користуванні квартирою позивачу ніхто не чинить.

Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідача, третіх осіб, свідка ОСОБА_6, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 1/3 частці кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 12 березня 2007 року /а.с. 6/.

Як слідує із пояснень сторін, відповідач мешкає у вказаній квартирі приблизно з 1994 року, як цивільний чоловік ОСОБА_4

Згідно відповіді Центрального відділу ГУ НП в Миколаївській області від 05.05.2016 року, повідомлено, що при проведенні перевірки було опитано ОСОБА_4, яка пояснила, що вона дозволила проживати у спірній квартирі ОСОБА_3, оскільки він є її співмешканцем, з яким вони проживають протягом 20 років /а.с. 5/.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що знайома тривалий час із родиною ОСОБА_4, їй відомо, що після розлучення ОСОБА_4 з ОСОБА_1, через деякий час, приблизно з 1990-х років ОСОБА_4 стала зустрічатись із ОСОБА_3, та проживає з ним однією сім'єю до теперішнього часу.

27.08.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб.

Згідно ст.98 Житлового кодексу України, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48).

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 156 ЖК УКраїни, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, на підставі викладеного, судом встановлено, що ОСОБА_3 вселився до спірної квартири як член сім'ї ОСОБА_4 у 1994 році, в цей час у квартирі також проживав позивач ОСОБА_1 та не заперечував проти проживання відповідача.

Спірну квартиру було приватизовано у 2007 році, на час приватизації відповідач вже проживав у квартирі. 27.08.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 офіційно уклали шлюб.

Тобто, відповідач не є тимчасовим жильцем в сенсі вимог ст. 98 ЖК України, тому його виселення згідно ч.3 ст. 98 ЖК України, є безпідставним.

Доводи позивача про те, що підлягають судовому захисту його права, як співвласника квартири, є необґрунтованими, оскільки відповідач був вселений у житло до набуття позивачем права власності на 1/3 частину спірної квартири.

Що стосується зазначених позивачем обставин про порушення відповідачем та ОСОБА_4 встановленого порядку користування квартирою, то позивач не позбавлений можливості звернутись до суду із відповідним позовом про встановлення порядку користування квартирою.

Доводи позивача про те, що відповідач створює для нього неможливі умови для спільного проживання, будь-якими доказами не доведені.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

В силу ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.16, 355, 368, 369 ЦК України, ст.ст. 98, 156 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві власності шляхом виселення, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, мають право подати апеляційну скаргу в 10-денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя : О.В. Мамаєва