АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3360/16 Справа № 202/2876/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Григор'єва В.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому просив стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 111513 грн. 66 коп.; стягнути солідарно із усіх відповідачів 10 000 грн.; стягнути з відповідача - ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3 200 грн., а також стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість по кредиту в сумі 6 273 грн. 95 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 44 457 грн. 51 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом 5 851 грн. 33 коп. та судовий збір в розмірі 565 грн. 83 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що 19 грудня 2005 року між позивачем та відповідачем - ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №GODBSE00000147, згідно умов якого - позивач надав відповідачеві ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 грудня 2008 року (а. с. 8-9).

В якості забезпечення виконання зобовязань відповідачем ОСОБА_2 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, 19 грудня 2008 року було укладено договір поруки № GODBSE00000147 між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 (а. с. 10) та 20 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем ПАТ "А-Банк" укладено договір поруки №167, яким зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 000 грн.(а. с. 6).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з цим, в порушення вказаних норм закону відповідач ОСОБА_2 ухилився від повернення кредитних коштів та відсотків, у зв'язку з чим станом на 17 січня 2014 року сума боргу становить 56582 грн. 79 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 6273 грн. 95 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом 44457 грн. 51 коп. та заборгованості по комісії за користування кредитом 5 851 грн. 33 коп.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про стягнення цих сум з відповідача, оскільки останній не виконує свої зобов'язання за кредитним договором.

Крім того, зобов'язання за даним договором було забезпечено також договором поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, укладеним між позивачем та ПАТ "Акцент-Банк" на суму 10000 грн. (а.с.6)

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 8 вказаного договору поруки, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Пунктом 11 договору поруки, який був укладений між позивачем та ОСОБА_3 визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань боржника за кредитним договором.

Разом з цим, умова договору про його дію до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором не може розглядатися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Кредитним договором укладеним між позивачем та ОСОБА_2 визначено, кінцевий термін повернення коштів, а саме 19 грудня 2008 року. Отже, у позивача виникло право предявити вимогу до поручителів щодо повернення кредиту, починаючи з 19 грудня 2008 року, протягом наступних шести місяців. Крім того, договір поруки, який був укладений між позивачем та ПАТ "А-Банк" - 20 жовтня 2010 року, тобто після кінцевого терміну виконання зобов'язання за кредитно-заставним договором, проте банком не було пред'явлено вимоги до поручителя про виконання зобов'язань за договором поруки, протягом встановленого законом строку, а тому, відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України договір поруки є припиненим та стягнення коштів в даному випадку є неможливим.

Крім того, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано відмовив в частині стягнення пені з відповідача, з тих підстав, що позивачем не наведено обґрунтований розрахунок заборгованості щодо неустойки (пені), яка взагалі перевищує суму боргу, а відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, що мають значення для справи.

А згідно вимог ч. 1 ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються із боржника.

Як вбачається з матеріалів справи фактично боржник ОСОБА_4 припинив сплачувати грошові кошти за кредитом з жовтня 2006 року, а позивач звернувся до суду із даним позовом лише у лютому 2014 року, що і призвело до нарахування збільшених збитків на теустойки.

Також розмір заборгованості за яким можливо було б розрахувати розмір неустойки, матеріали справи справи містять розрахунок, який є невідповідним наслідкам порушення зобовязання та він розрахований фактично по рокам, а тому з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відмову в стягненні пені.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, районним судом були виконані всі вимоги процесуального закону, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: