У Х В А Л А

10 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шишкіна А.О., управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, поділ майна шляхом визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки, визнання недійсним шлюбного договору,

в с т а н о в и л а :

Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від 4 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 грудня 2015 року, відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 24 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 грудня 2015 року залишила без змін.

У серпні 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На підтвердження своїх вимог заявник надав постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 23 вересня 2015 року, 8 червня 2016 року.

Водночас ОСОБА_4 просить поновити строк подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Відповідно до частини третьої статті 356 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подається заява про перегляд, або з дня прийняття постанови Верховного Суду України, на яку здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою − третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки наведені ОСОБА_4 причини пропуску строку є поважними.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відхиливши касаційну скаргу ОСОБА_4 й залишивши в силі рішення судів попередніх інстанцій суд касаційної інстанції погодився з їхніми висновками, які посилаючись на постанови Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року (№6- 135 цс13) та від 28 січня 2015 року (№6- 230 цс14) відмовили в задоволенні позовних вимог з підстав того, що позивач не довів наявність між ним і відповідачем усталених відносин притаманних подружжю в період з лютого 2005 року до грудня 2007 року, зокрема не надав письмових доказів щодо спільного проживання, ведення спільного господарства, бюджету, факту участі у придбанні спірного майна внаслідок спільної праці з відповідачем. Також суди установили, що правовий режим спірного майна урегульований шлюбним договором, який відповідає нормам сімейного й цивільного законодавства, і позивач не надав доказів порушення його прав при укладенні оспорюваного договору, та дійшли висновку, що сторони не були позбавлені права визнати у шлюбному договорі факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визначити правовий режим майна, набутого до реєстрації шлюбу.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України містяться наступні висновки:

- відповідно до статей 128, частини третьої статті 240 Цивільного кодексу Української РСР (далі − ЦК УРСР), який був чинним до 1 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Виходячи з наведеного не можна визнати правильним застосування судами норм статей ЦК України 2003 року та статей 62, 74 Сімейного кодексу України (далі − СК України) для визнання за позивачем права власності на половину квартири, набутої до

1 січня 2004 року, без встановлення факту створення сторонами спільної часткової власності на квартиру та визначення ступеня участі в цьому позивача працею й коштами (від 18 вересня 2013 року № 6- 66цс13);

- майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці (від 23 вересня 2015 року

№ 6- 1026цс15);

- особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти (від 8 червня 2016 року № 6-2253цс15).

Висновок суду касаційної інстанції в ухвалі, яку просить переглянути заявник, не суперечить правовим висновкам, викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шишкіна А.О., управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, поділ майна шляхом визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки, визнання недійсним шлюбного договору за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І.Охрімчук