Справа № 443/356/16 Головуючий у 1 інстанції: Сидорак Б.Г.
Провадження № 22-ц/783/4204/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Шумської Н.Л.

суддів - Струс Л.Б., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 6 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржила відповідач.

В апеляційній скарзі покликається на його незаконність, необґрунтованість, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, на порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач не погоджується з висновком суду про те, що нею пропущено строк позовної давності, оскільки в розписці від 27 травня 2011 року термін повернення позики не зазначено, а термін «найближчим часом» не може братися до уваги, так як не містить чіткої дати дня, місяця чи року до якого відповідачка мала б повернути позику, а відтак іншого способу як направлення письмової вимоги про повернення коштів бути не може і саме з цього часу (30.10.2015 року дата отримання претензії відповідачкою) починається перебіг строку позовної давності щодо предявлення позову до суду про стягнення боргу.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити

При розгляді справи за апеляційною скаргою представник апелянта доводи такої підтримав.

Представник відповідача проти таких заперечив. Вважає рішення законним та обґрунтованим. Просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки про порушення свого права вона дізналась 28.08.2011 року, і саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку для звернення до суду з вимогою про захист своїх інтересів.

Колегія суддів вважає, що до таких висновків суд прийшов допустивши порушення норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 27.05.2011 року між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_5 з іншої сторони, було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 1000 Євро. При цьому ОСОБА_5 зобовязувалась їх повернути найближчим часом зі ставкою 6% міс. Вказані обставини підтверджуються розпискою, наявною у матеріалах справи та сторонами не оспорюються.

Згідно претензії, надісланої ОСОБА_6 - ОСОБА_5, яку остання отримала 09.10.2015 року, убачається, що ОСОБА_6 її просила повернути кошти до 31.10.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /Позикодавець/ передає у власність другій стороні /Позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми /ч.1 ст. 1047 ЦК України/.

Як вбачається зі змісту ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов /наприклад договору укладеного в усній формі/ може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За таких обставин форма договору позики відповідає вимогам закону та не заперечується сторонами.

За змістом ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За умовами договору позики, на підтвердження якого представлено розписку від 27.05.2011 року, строк повернення коштів чітко між сторонами не обумовлювався, що свідчить про те, що позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це.

Згідно отриманої претензії про повернення коштів за договором позики, яку отримала ОСОБА_5 31.10.2015 року, та на яку остання не відреагувала, позивач підставно звернулась до суду з даним позовом у межах строку позовної давності.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та наданим поясненням сторін в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню частково, виходячи з суми обумовленої у договорі позики, еквівалентної на час ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення з поверненням 6% місячних.

Виходячи з курсу валюти, визначеної НБУ станом на 04.10.2016 року, за яким 1 Євро становить 29, 124413 грн., то до стягнення підлягатиме 29 124 грн., що становитиме 1 000 Євро та 97 843 грн. 20 коп. 6% місячних.

Апеляційним судом розяснювалось представникам сторін, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК про наслідки вчинення чи не вчинення дій, їх право на мирне врегулювання спору на взаємовигідних умовах. Однак представник відповідача категорично відмовився від погоджень, наполягаючи на своїй правовій позиції про пропуск позовної давності.

Відтак апеляційний суд був обмежений, відповідно до ст. 303 ЦПК України заявленими позовними вимогами, зібраними доказами та доводами сторін.

За таких обставин, оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення позовних вимог про стягнення боргу за договором позики.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до пункту 2 частини першої ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, які є безумовними підставами скасування рішення суду.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд перевірив проведений позивачами розрахунок боргу і зробив розрахунок у національній валюті відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, враховуючи офіційний курс НБУ на день ухвалення рішення.

Сума боргу становить 29 124 грн. (1000 Євро). Процент за договором відповідно до ст. 1048 ч.1 ЦК України розрахований з наступного місяця після укладення договору, враховуючи офіційний курс валют НБУ, становить 97 843 грн. 20 коп.

Крім того, відповідно до ст. 89 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволеної суми позову.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, ч.3 ст. 309. 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 6 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 29 124 грн. позики та 97 843 грн. 20 коп. процентів.

.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді