АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2133/16 Справа № 199/5317/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Богун О. О. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Глущенко Н.Г., Осіяна О.М.

за участі секретаря: - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Амур-Нижньодніпропетровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкоди в користуванні житлом, вселення неповнолітніх дітей в квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_8 про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, зазначивши про те, що 05 вересня 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 2003 року по 2015 рік вони разом з чоловіком ОСОБА_8 та дітьми проживали за адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира належала ОСОБА_8.

Відповідачка ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_8

За адресою: АДРЕСА_1, а саме за місцем своєї реєстрації позивачка з дітьми проживати не можуть, оскільки відповідачі поміняли замки та чинять перешкоди для їхнього проживання за місцем прописки. Іншого житла позивачка з дітьми не мають, оскільки її батьки проживають в зоні АТО м.Горлівка, Донецької області.

На підставі зазначеного позивачка просить усунути їй перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення її та дітей в квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні квартирою.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_6 не погодилася із первісним позовом та звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила суд визнати ОСОБА_7 - такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, що є підставою для зняття ОСОБА_7 з реєстрації місця проживання за вказаною адресою (а.с.33-35).

Рішення Амур-Нижньодніпропетровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 третя особа стороні позивача яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкоди в користуванні житлом, вселення неповнолітніх дітей в квартиру - задоволено в повному обсязі.

Вселено ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не перешкоджати ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вселитися та користуватися житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 третя особа стороні позивача яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_8 про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням- відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська від 05 вересня 2003 року, актовий запис №706 (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5,7).

З 19 вересня 2003 року в квартирі АДРЕСА_1, зареєстрована, позивач ОСОБА_7, що підтверджується копією паспорта (а.с.4). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_7 разом з дітьми користувалася вказаним вище житловим приміщенням, а також була зареєстрована у ньому із дотримання встановленого порядку вселення та із ініціативи власника, що відповідає вимогам ст.ст.64,109,150,156 ЖК України.

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 13.10.2004, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.11.2004 (а.с.36).

Шлюбно-сімейні відносини між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у останні роки зіпсувалися. 24.05.2015 позивачка разом з дітьми вимушена була переїхати проживати за іншою адресою, оскільки відповідач ОСОБА_8 вигнали їх з квартири, змінив замки та чинить перешкоди в користуванні квартирою, що підтверджується наданими матеріалами справи та показами свідків, допитаних у судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України та ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.71, ст.72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12 квітня 1985 року, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12 квітня 1985 року, суд, на ствердження вибуття, може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Як видно із матеріалів цивільної справи між сторонами за останні роки склалися конфліктні відносини, про що свідчать матеріали перевірки правоохоронних органів та відсутність ключів у відповідача.

Суд першої інстанції вірно врахував зазначені обставини та дійшов до вірного висновку ухваливши рішення про вселення ОСОБА_7, оскільки у неї не було фізичної можливості користуватися зазначеною квартирою внаслідок поведінки інших членів сім»ї.

Доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення

З'ясувавши в достатньому повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: