Справа № 502/1753/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О. А.,

за участю секретаря судового засідання Кітреску О. М.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області

про

встановлення факту належності та визнання права власності на спадщину

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області про:

- встановлення факту належності по ? частині за позивачем та померлим ІНФОРМАЦІЯ_8 - ОСОБА_2, житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами в АДРЕСА_1;

- визнання за позивачем права власності на підставі приватної власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та надвірними спорудами;

- визнання за позивачем права власності за спадщиною за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8. житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та надвірними спорудами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що вона та її чоловік ОСОБА_2 володіли на праві спільної сумісної власності житловим будинком по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_8. помер її чоловік ОСОБА_2 та після його смерті залишилась спадщина у вигляді ? частини житлового будинку. Спадщину, що відкрилась після смерті покійного, позивач прийняла фактично. Після смерті чоловіка позивач несе всі витрати по утриманню будинку, проводить його поточний ремонт, сплачує комунальні та інші встановлені платежі, веде господарство, обробляє земельну ділянку. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, звернулись до нотаріальних органів та написали відповідні відмови від прийняття спадщини.

При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті чоловіка, позивачу було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. На підставі вищевказаного позивач просить суд задовольнити позов, встановивши відповідні факти та визнати право власності на спадкове майно.

Після відкриття провадження у справі позивачем 01.09.2016 року було надано заяву, відповідно до якої вона підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу без її участі.

Представник відповідача - Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, М.К. Іванов, в судове засідання не прибув, надав заяву про згоду з позовом та розгляд справи без його участі.

На підставі письмових заяв позивача та представника відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.169, 197 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з паспорту серії НОМЕР_2, виданого 24 листопада 1998 року Кілійським РВ ГУМВС України в Одеській області, місце проживання позивача по справі - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 - з 25 січня 1989 року /а.с. 6-7/.

Шлюб між ОСОБА_2, 1959 року народження та ОСОБА_1 був укладений 11.02.1984 року в м. Вилкове виконкомом міськради народних депутатів, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 11.02.1984 року, актовий запис № 8. Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 було присвоєне прізвище «ОСОБА_1» /а.с. 16/.

Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_4, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 765, ОСОБА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_8 /а.с. 17/.

Відповідно виписки з рішення виконавчого комітету Вилківської міської Ради народних депутатів Одеської області № 135 від 13.09.1984 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1.

З виписки з рішення виконавчого комітету Вилківської міської ради № 197 від 24.11.1994 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 передано земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 /а.с. 13/.

Відповідно до довідки КП КРР «Районне бюро технічної інвентаризації» № 81 від 26.02.2016 р., станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок, АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи РС ГУДМС України в Одеській області від 18.02.2016 р. № 234, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 знято з реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_8. в зв'язку зі смертю.

З заяви ОСОБА_1 до нотаріальних органів України, засвідченої 17.02.2016 р. секретарем виконавчого комітету Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області Полянцевою Р.М. вбачається, що вона приймає спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 /а.с. 18/

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого в м. Вилкове виконкомом міської Ради народних депутатів, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Шлюб між ОСОБА_3, 1984 року народження та ОСОБА_5 був зареєстрований 01.06.2003 року Вилківською міською радою Кілійського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_6 від 01.06.2003 року, актовий запис № 22. Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_3 було присвоєне прізвище «ОСОБА_3» /а.с. 22/.

Згідно заяви ОСОБА_3 до нотаріальних органів України, засвідченої 17.02.2016 р. секретарем виконавчого комітету Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області Полянцевою Р.М. вбачається, що вона відмовляється від прийняття спадщини за законом, яке залишилось після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 /а.с. 23/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 виданого в м. Вилкове виконкомом міської Ради народних депутатів, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно заяви ОСОБА_4 до нотаріальних органів України, засвідченої 17.02.2016 р. секретарем виконавчого комітету Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області Полянцевою Р.М. вбачається, що він відмовляється від прийняття спадщини за законом, яке залишилось після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 /а.с. 27/.

За даними технічної інвентаризації проведеної 25.02.2016 року Кілійським «РБТІ та РОН», житловий будинок по АДРЕСА_1 1987 року побудови, в цілому складається з: літ. «А» - житлового будинку 1987 р. побудови, загальною площею 112,4 кв.м., з них житловою площею 57,8 кв.м.; літ. «а» - веранди; літ. «Б» - гаражу; літ. «В» - сараю; літ. «Г» - убиральні; № 1, І - надвірних споруд, які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 373 кв. м.

Як вбачається з листа від 09.06.2016 р. № 204/01-16, приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу Богачова Н.М. на підставі звернення ОСОБА_1 щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 роз'яснив, що оскільки не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно, за їх відсутності питання оформлення спадщини вирішується в судовому порядку.

За повідомленням Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за вих. № 1423/01-16 від 23.08.2016 року, після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8., заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Між тим, відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність» (який діяв на момент виникнення правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Згідно прикінцевих положень СК України він набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України (у редакції 2003 р.)

Цивільний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 року, тому суд вважає, що спір слід вирішити на підставі положень ЦК УРСР та КпШС України дія яких розповсюджується на правовідносини з питань щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання на нього права власності, яке було збудоване до набрання чинності Сімейного Кодексу України, тобто до 01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, що нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Тобто, виходячи з сенсу ст. 22 КпШС України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об'єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності спадкодавцеві ОСОБА_2 та позивачу ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності як подружжю. спірного житлового будинку, який було збудовано до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З досліджених доказів судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, є позивач, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, яка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Судом також встановлено, що в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов - задоволенню.

Беручи до уваги те, що позивач, який є спадкоємцем першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 в порядку ч. 3 ст. 126 ЦК України прийняла спадщину, оскільки не подавала заяв про відмову від неї, інші спадкоємці відсутні, а оформлення спадщини у вигляді відповідного будинку в нотаріальному поряду неможливе в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності, в тому числі на спадщину у вигляді відповідної частини будинку, та вважає, що право позивача підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов.

Керуючись ст.ст.10,11, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. ст. 16, 1261 ЦК України, ст. 112 ЦК УРСР, ст. 22 КпШС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя житлового будинку, який складається з: літ. «А» - житлового будинку 1987 р. побудови, загальною площею 112,4 кв.м., з них житловою площею 57,8 кв.м.; літ. «а» - веранди; літ. «Б» - гаражу; літ. «В» - сараю; літ. «Г» - убиральні; № 1, І - надвірних споруд, які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 373 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності на житловий будинку який складається з: літ. «А» - житлового будинку 1987 р. побудови, загальною площею 112,4 кв.м., з них житловою площею 57,8 кв.м.; літ. «а» - веранди; літ. «Б» - гаражу; літ. «В» - сараю; літ. «Г» - убиральні; № 1, І - надвірних споруд, які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 373 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1. в тому числі - на ? частину будинку як за співвласником нерухомого майна та ? частину будинку в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников