Справа № 494/775/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, заінтересована особа: Березівський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області про визнання права власності на автомобіль, зняття арешту та розшуку автомобіля,-

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2016 року до суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до ОСОБА_2, заінтересована особа: Березівський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області про визнання права власності на автомобіль, зняття арешту та розшуку автомобіля.

У своїй заяві позивач зазначила, що 15 березня 2013 року придбала у ОСОБА_2 автомобіль «Фольксваген Пассат», 1991 року випуску, червоного кольору, шасі №WVWZZZ31ZMB240933, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний №ВН 5548 АС, зареєстрований у Березівському МРЕВ ОСОБА_3 України в Одеській області 16.12.2005 року. На підтвердження угоди відповідач надав мені розписку у розмірі 12 000 грн. Весь час вищевказаний автомобіль перебував у власності позивача, вона його ремонтувала та доглядала за автомобілем. В березні 2016 року позивачу стало відомо, що придбаний автомобіль знаходиться у розшуку та в арешті. При покупці вазаного автомобілю відповідач про вказані обставини мене не повідомив. Автомобіль переоформити на себе не встигла, оскільки на момент купівлі-продажу автомобіля діючим законодавством необхідний був лише техпаспорт. Окрім цього, у мене позивача були відсутні кошти. Відповідач ніколи до мене претензій не предявляв, гроші ним були отримані та авто перебувало у моєї власності.

У судовому засіданні 14.07.2016 року позивач позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві. Також вказала, що вона проводила ремонтні роботи автомобіля та увесь час з покупки автомобіля він знаходився у неї.

Відповідач у судовому засіданні 14.07.2016 року проти позову не заперечував та вказав, що дійсно отримав кошти у розмірі 12000 грн. Після чого написав розписку та передав техпаспорт на автомобіль та автомобіль позивачу. Також, йому лише після предявлення позову стало відомо, що автомобіль знаходиться у розшуку та на нього накладено арешт. Даним автомобілем не володіє з моменту продажу позивачу, та взагалі не знає де він та у якому стані.

Представник Березівський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області у судове засідання не зявився, разом з тим 04.07.2016 року направив на адресу суду заяву в якій просив розглядати справу за їх відсутності та проти позову не заперечував (а.с.16).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4, батько позивача, вказав, що у березні 2013 року його донька купила у ОСОБА_2 вищевказаний автомобіль, який привезла на зберігання до його домоволодіння. Він був у несправному стані. Він увесь час знаходився у володінні та користуванні позивача. Також, вказав, що він неодноразово ремонтував автомобіль. Щодо переоформлення автомобіля, то він зазначив, що у неї був технічний паспорт та розписка від відповідача про володіння вказаним авто. На той час, у відповідача було недостатньо коштів на його переоформлення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, врахувавши думку відповідача та зацікавленої особи, які позов визнали та проти його задоволення не заперечували, допитавши свідка, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини четвертої статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено: «У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову…».

Автомобіль «Фольксваген Пассат», 1991 року випуску, червоного кольору, шасі №WVWZZZ31ZMB240933, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний №ВН 5548 АС, зареєстрований у Березівському МРЕВ ОСОБА_3 України в Одеській області 16.12.2005 року, зареєстрований за ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.5).

В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Право власності є виниклим правомірно в разі, коли інше прямо не передбачено законом або незаконність набування права власності не встановлена судом.

За договором купівли-продажу (ст.655 ЦК України) одна сторона передає у власність іншої сторони майно, а покупець приймає майно і зобовязується сплатити за нього визначену грошеву суму.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 15.03.2013 року платно, за 12000 гр., купила у відповідача спірний автомобіль.

Разом з тим, при оформленні угоди, за взаємною згодою, власник рухомого майна надав покупцеві розписку, що підтверджується її копією.

Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що з березня 2013 р. позивач відкрито володіє цим майном, користується ним, доглядає його, проводить ремонтні роботи (а.с.25-28); відповідач долею автомобіля не цікавиться, що, у свою чергу, підтверджує, що між сторонами фактично був укладений платній договір купівли-продажу майна на виконання якого одним- передані гроші в рахунок вартості а/м та прийняте майно, другим - прийняті гроші та передано майно з документами.

Судом не встановлено порушення загальних вимог щодо чинності правочину, перелічених ст.203 ЦК України під час укладання угоди 15.03.2013 р.: на час продажу автомобіля він не перебував ані у залогу, ані в іпотеки, ані під будь-якою іншою забороною та не був предметом спору.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Відсутність державної реєстрації спірного автомобіля в органах ДАІ не позбавляє права нового власника на звернення до суду з позовом про захист порушених прав та визнання за собою права власності на набуте майно.

Як вбачається з наданих документів, позивач відкрито володіє та користується набутим майном, витрачав кошті на його утримання; вимог щодо незаконності набуття ОСОБА_1 автомобіля його власником не висунуте.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України право власності позивача, як абсолютне право, має бути захищене лише при доведенні самого факту порушення.

Відповідно до ст.201 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Чинне законодавство не передбачає ні реєстрацію права власності на автомобіль, ні реєстрацію договору купівлі-продажу автомобіля.

Відповідно п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, ІНШИХ прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, передбачено реєстрацію безпосередньо транспортних засобів, а не права власності на транспортний засіб чи договір купівлі - продажу транспортного засобу.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним».

Таким чином, суд доходить висновку, що право власності позивача на вищевказаний автомобіль підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання його за нею.

Відповідно до ст.60 Закону України „Про виконавче провадження'" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду із позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту

З викладеного вбачається, що діями відповідача порушені права позивача на вільне розпорядження своїм майном, оскільки державним виконавцем не не знято розшук та арешт з майна позивача.

Розшук та арешт на автомобіль накладений постановою Відділу ДВС Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 11.02.2014 року та 27.03.2014 року відповідно, а тому це свідчить про те, що на час відчуження майна у березні 2013 року автомобіль під забороною не перебував.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зняття з розшуку та арешту майна, які накладені постановами Відділу державної виконавчої служби Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 11.02.2014 року та 27.03.2014 року відповідно, є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Рішення повинно відповідати вимогам статтей 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, заінтересована особа: Березівський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області про визнання права власності на автомобіль, зняття арешту та розшуку автомобіля - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на автомобіль «Фольксваген Пассат», 1991 року випуску, червоного кольору, шасі №WVWZZZ31ZMB240933, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний №ВН 5548 АС, зареєстрований у Березівському МРЕВ ОСОБА_3 України в Одеській області 16.12.2005 року.

Зняти арешт та розшук з автомобіля «Фольксваген Пассат», 1991 року випуску, червоного кольору, шасі №WVWZZZ31ZMB240933, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний №ВН 5548 АС, зареєстрований у Березівському МРЕВ ОСОБА_3 України в Одеській області 16.12.2005 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18.07.2016 року.

Суддя І.А. Римар