РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Шевської О.І.

при секретарі Козаренко М.А.

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загального користування-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загального користування, прохаючи суд зобов»язати ОСОБА_4. усунути перешкоди у вільному користуванні нею земельною ділянкою, яка відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.02.2014 року виділена в їхнє спільне користування шляхом зносу самочинно збудованого навісу а також стягнути з відповідачки на користь позивачки 2000 грн. за завдану моральну шкоду.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що будинок в якому вона проживає, ІНФОРМАЦІЯ_1, розташований на земельній ділянці загальною площею 939 кв.м. 27.02.2014 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визначення порядку користування земельною ділянкою було визначено порядок користування земельною ділянкою нею та іншим співвласниками будинку. Позивачці було вділено в користування земельну ділянку загальною площею 262 кв. м. Земельна ділянка площею 53,5 кв. м. виділено в спільне користування для проходу. Однак в порушення вимог законодавства та рішення Октябського районного суду м. Полтави від 27.02.204 року відповідачка ОСОБА_4 створює перешкоди у вільному проході до земельної ділянки, що знаходиться позивачки, звівши навіс площею 16 кв.м та натягнувши мотузки для сушіння білизни. А прохання позивачки усунути перешкоди відповідачка не реагує, що змусило ОСОБА_9 звернутися до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити.

Суд, ознайомившись з матеріалами цивільної справи та вивчивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_3 проживає в будинку за адресою: м. Полтава вул. Макаренка,5 , який розташований а земельній ділянці загальною площею 939 кв. м. ( а. с. 8-11 ). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27.02.2014 року справа № 554/2518/2013, провадження № 2/554/975/2014 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визначення порядку користування земельною ділянкою було визначено порядок користування земельною ділянкою. Позивачці було виділено в користування земельну ділянку загальною площею 262 кв. м. Земельна ділянка площею 53,5 кв. м. виділено в спільне користування для проходу ( а. с. 4-6 ).

Відповідачка ОСОБА_4 в порушення вимог законодавства та вищезазначеного рішення суду, самовільно без погодження з позивачкою звела над земельною ділянкою спільного користування навіс площею 16 кв.м та натягнула мотузки для сушіння білизни, чим фактично самовільно захопила земельну ділянку, створивши перешкоди у вільному проході до земельної ділянки, що знаходиться у користуванні позивачки ( а. с. 50-53). Позивачем не надано суду доказів того, що навіс та натягнуті мотузки для сушіння білизни є постійними перешкодами у користуванні земельною ділянкою. Також позивачем не надано доказів того, що вона зверталася до відповідача з вимогою усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою у добровільному порядку.

Згідно ст. 91 Земельного кодексу України, власник та користувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов»язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, навіть якщо такі порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст.213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи.

Щодо позовної вимоги відносно стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від , глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Однак, як вбачається з матеріалів справи позивачкою не надано належних та допустимих доказів спричинення їй моральної шкоди , а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПУ України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10,11,60, 212-215 ЦПК України, ст.61,88 Цивільного Кодексу України ст .91, 152 Земельного Кодексу України,-

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у вільному користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою, яка відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.02.2014 року виділена в їхнє спільне користування. Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в дохід Держави в сумі 1218 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І.Шевська