АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2495/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 55 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І., Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю: позивача ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7,

представників відповідача: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства «Медіт-Сервіс» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

06 червня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом № 16 від 01 квітня 2011 року він був прийнятий на посаду водія автобуса на приватне підприємство «Медіт - Сервіс».

Наказом № 42 від 25 червня 2012 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

ОСОБА_6 вказує, що в день звільнення повний розрахунок з ним проведений не був, а саме, не була виплачена компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 01.04.2011 року по 25.06.2012 року (за 1 рік 2 місяці та 25 днів), хоча мав повне право на щорічну відпустку із збереженням на її період місця роботи (посади) і заробітної плати, так як знаходився в трудових відносинах із зазначеним приватним підприємством протягом зазначеного періоду.

Статтею 24 Закону України «Про відпустки» визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Проте, не зважаючи на вказану норму права при звільненні грошова компенсація за невикористану відпустку йому виплачена не була.

Надати розрахунок грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку він позбавлений можливості, оскільки роботодавець такого розрахунку не надавав і не надає.

Як вбачається з його індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду України, його сумарна заробітна плата за останні 12 місяців перед звільненням з ПП «Медіт-Сервіс» складає 15 550 гривень. Кількість календарних днів за останні 12 місяців перед звільненням складатиме 365, за винятком святкових і неробочих днів ( ст. 73 КЗпП України) - 355 днів. Середньоденний заробіток буде складати 43 грн. 80 коп.

Отже, щорічна відпустка для водія встановлена законодавством 24 календарні дні. Сумарна кількість днів щорічної відпустки за період його роботи на ПП «Медіт-Сервіс» за 1 рік 2 місяці та 25 днів складатиме 30 днів. За період його роботи з 01.04.2011 року по 25.06.2012 року відповідач зобов'язаний сплатити йому компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 1 314 гривень.

Тому просить суд стягнути з приватного підприємства «Медіт-Сервіс» на його користь грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 01 квітня 2011 року по 25 червня 2012 року (1 рік 2 місяці та 25 днів) в сумі 1 314 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вважає, що зроблені судом першої інстанції висновки про відмову в задоволенні позову не відповідають обставинам справи, тому просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач не довів порушення відповідачем його прав на виплату належної йому компенсації за невикористану відпустку при звільненні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Статтею 79 КЗпП України та статтею 10 Закону України «Про відпустки» визначено порядок і умови надання щорічних відпусток. Відповідно до зазначених норм черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніше як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Встановлено, що відповідно до наказу № 16 від 01 квітня 2011 року ОСОБА_6 був прийнятий на посаду водія маршрутного автобуса на приватне підприємство «Медіт-Сервіс» (а.с. 5,32).

Наказом № 42 від 25 червня 2012 року ОСОБА_6 був звільнений з роботи на приватному підприємстві ПП «Медіт-Сервіс» за власним бажанням з25 червня 2012 року (а.с. 31).

Згідно з ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати

Відповідно до ст. 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при розгляді спорів про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст. 182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років.

Як зазначено вище, положеннями ст. 83 КЗпП України та ст. 10 Закону України «Про відпустки» передбачено порядок погодження періодів надання щорічних відпусток працівникам.

Так, черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Проте спеціального нормативно-правового акта, який би визначав порядок розрахунку кількості днів щорічної відпустки, немає.

Разом з тим у випадках, зокрема, надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Таким чином, розрахунок днів відпустки потрібно прив'язати до календарних днів робочого року, в якому працівник працював.

Апелянт в скарзі посилається на те, що у день його звільнення відповідачем не було виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 01 квітня 2011 року по 25 червня 2012 року (1 рік 2 місяці та 25 днів) в сумі 1 314 грн., посилаючись на дані, які містяться в індивідуальній відомості про застраховану особу (номер облікових картки НОМЕР_1), які є підтвердженням того, що позивач не отримав компенсації при звільненні за невикористану відпустку.

Відповідно до даної відомості, протягом квітня-листопада 2011 року ОСОБА_6 отримував заробітну плату в сумі 1210 грн. В червні місяці 2012 року позивач отримав 1400 грн., при цьому відповідно до наказу № 42 «Про звільнення» відпрацював 25 робочих днів, а отримав грошові кошти за відпрацьований час та компенсаційні виплати відповідно до чинного законодавства (а.с. 7-8). Проте, в зазначеній відомості відпускні окремим рядком не відображаються, а їх сума відображається у вигляді суми заробітної плати за відповідний місяць.

З наказу № 59 від 11 жовтня 2011 року вбачається, що водію ОСОБА_6 надано відпустку на 15 календарних днів, згідно заяви від 09.10.2011 року - з 17 жовтня 2011 року по 31 жовтня 2011 року. Тут же вказівка головному бухгалтеру ОСОБА_10 - зробити відповідні розрахунки нарахування відпускних, суми відпускних включити до відомості за жовтень місяць 2011 року (а.с. 42).

Наказом № 10 від 27 березня 2012 року надано відпустку на 11 календарних днів водію ОСОБА_6 згідно заяви від 26.03.2012 року з 02 квітня 2012 року по 12 квітня 2012 року. Головному бухгалтеру ОСОБА_10 зробити відповідні розрахунки нарахування відпускних, суми відпускних включити до відомості за квітень місяць 2012 року (а.с. 38).

На підтвердження вказаних фактів в матеріалах справи містяться довідки ПП «Медіт-Сервіс» нарахування заробітної плати з бухгалтерськими довідками та розрахунково-платіжні відомості за жовтень 2011 року та за квітень і червень 2012 року, з яких вбачається, що ОСОБА_6 нараховувалися та виплачувалися за чергову відпустку: у жовтні 2011 року - 618,75 грн.; у квітні 2012 року - 462,88 грн.; у червні 2012 року - 215,75 грн.(а.с. 39-41,43-45, 46-47).

Слід зауважити, що з моменту звільнення 25 червня 2012 року по день звернення до суду з вказаним позовом (4 роки) ОСОБА_6 вимоги до ПП «Медіт-Сервіс» про нарахування та виплату йому компенсації за невикористану відпустку при звільненні не пред'являв.

Щодо посилання представника позивача на те, що накази про надання щорічної відпустки взагалі не існували в природі, та були сфабриковані безпосередньо в процесі розгляду справи, тобто є сфальсифікованими, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про притягнення винних у цьому до кримінальної відповідальності, так як це є злочином. Надані для огляду оригінали цих наказів та відомостей в колегії сумнівів не викликали.

Відповідач посилається на пропущені позивачем строки звернення до суду.

Так, відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Проте, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст.233 КЗпП).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства «Медіт-Сервіс» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :