Справа № 639/4416/16-ц
Провадження № 2-о/639/81/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С.М.,

при секретарі - Чубенко О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: П'ята Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1999 року, реєстраційний № 6-99-190380, виданого Управлінням комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради та технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1999 р. за реєстраційним № 6-99-190380, виданого Управлінням комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом П'ятої ХДНК 01.12.2015 р., спадкоємцями майна ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 р., є: в 1/3 частці його дочка - ОСОБА_4, в 1/3 частці його дочка - ОСОБА_1, в 1/3 частці його дружина - ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р. Спадщина складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1. Свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частку в квартирі видано ОСОБА_1.

Однак, в свідоцтві про право власності на житло, виданому 23.11.1999 р., при перекладі з російської на українську мову допущено помилку і прізвище, ім'я, по-батькові заявника записані як «Гріда Ріта ОСОБА_4» замість правильного «Гріда Ріта ОСОБА_4». Відповідно така ж сама помилка допущена і в технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_3.

Оскільки з вищевказаних підстав заявниця не має можливості оформити належним чином спадкове майно, а також розпорядитися належною їй частиною квартири, ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду.

У судовому засіданні заявниця підтримала свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені у заяві.

Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла письмова заява, в якій просить справу слухати у його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась ОСОБА_6, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 07.05.2015 року, батьками ОСОБА_1 зазначено: батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_2 . В свідоцтві про народження заявника зазначено її по батькові "ОСОБА_4"(а.с. 24). В паспорті громадянина України ОСОБА_1 по батькові її зазначено також " ОСОБА_4 ( а.с 6).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 09.07.2015 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 23.12.1995 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1159. Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_6 присвоєно прізвище ОСОБА_7 (а.с. 25).

Однак, в свідоцтві про право власності на житло від 23.11.1999 р., реєстраційний № 6-99-190-380 невірно зазначено по батькові співвласника нерухомого майна ОСОБА_1, а саме замість "ОСОБА_4" вказано "ОСОБА_4" (а.с. 7).

Також і в технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 власниками майна зазначено ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_4 (а.с. 10-11).

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2015 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої ХДНК Шевцовою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 6-640, спадкоємцями 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_1 що належала ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року, є: в 1/3 частці його дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в 1/3 частці його дочка - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в 1/3 частці його дружина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частку в вищезазначеній квартирі видано ОСОБА_1 (а.с. 12).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.12.2015 р., за індексним номером 48811135, ОСОБА_1 у спільній частковій власності належить 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 234 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

П. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно до ч. 1 ст. 257 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, заява розглядається в порядку окремого провадження.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України передбачено що заявник у своїй заяві зобов'язаний зазначити який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

В п. 12 вказаної Постанови зазначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

За положеннями ч. 1 ст. 234 ЦПК у порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відтак, судом достовірно встановлено на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, що у свідоцтві про право власності на житло від 23.11.1999 р., реєстраційний № 6-99-190380, помилково зазначено по-батькові заявниці ОСОБА_1 як «ОСОБА_4» замість правильного «ОСОБА_4».

У звязку з викладеним, суд дійшов висновку про наявність , передбачених ст. 234, 258 ЦПК України підстав для встановлення фактуналежності ОСОБА_1 вищевказаного правовстановлюючого документу, та задоволення заяви в цій частині.

Однак, суд відмовляє заявниці в частині задоволення вимог щодо встановлення факту належності ОСОБА_1 технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1, оскільки правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права суб'єкта права власності на майно та складений у порядку, передбаченому законодавством.

В частині 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV наводиться перелік документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, а саме: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Технічний паспорт - це документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна і містить основні відомості про нього. Даний документ не входить до переліку, передбачено ч. 1 ст. 27 вказаного Закону, та не є документом, який підтверджує набуття, зміну або припинення права на нерухоме майно, а, отже, не являється правовстановлюючим документом.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи. Про таке повернення зазначається: у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом №3674-VI).

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне зобов'язати УДКС України у Жовтневому районі м. Харкова повернути ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за квитанцією № 56 від 31.05.2016 року в більшому розмірі, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір» , а саме у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп., оскільки заявником було сплачено судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 57, 60, 209, 212-215, 218, 234, 235, 256, 258, 259 ЦПК України, ЗакономУкраїни "Про судовий збір", Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: П'ята Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючих документів - задовольнити частково.

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5., правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1999 року, реєстраційний № 6-99-190380, виданого Управлінням комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради.

В іншій частині заяви - відмовити.

Зобов'язати УДКС України у Жовтневому районі м. Харкова повернути ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за квитанцією № 56 від 31.05.2016 року в більшому розмірі, ніж встановлено законом, у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк