Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1885/16 Головуючий у суді І-ї інст Мохонько К. М.
Доповідач Суржик М. М.
УХВАЛА

16.08.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

при секретарі Гусак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2016 року державний виконавець Новгородківського районного відділу державної виконавчої служби ( далі ВДВС ) ОСОБА_3 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Зазначив, що на виконанні у ВДВС знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 08.04.2014 року Кіровським районним судом м.Кіровограда у справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 21 березня 2025 року.

Боржник рішення суду не виконує, загальна заборгованість станом на 31.05.2016 року становить 4105.10 грн..

Оскарженою ухвалою суду подання задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов"язань, покладених на нього рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2013 року по справі за позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Не погоджуючись з ухвалою суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні ухвали судом порушені норми процесуального права. Зокрема, зазначає, що справу розглянуто у його відсутність, ВДВС не надало суду повну інформацію щодо сплати ним аліментів, резолютивна частина судового рішення є незрозумілою. Просив ухвалу суду скасувати, в задоволенні подання відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (зі змінами), яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Тимчасова відмова у виїзді за кордон також передбачена в ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в" їзду в Україну громадян України".

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: 18) у разі ухилення боржника від виконання зобов"язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов"язань за рішенням.

Так, питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України вирішується судом у відповідності до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України за поданням державного виконавця.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції, як передбачено в ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України , негайно розглянув подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб. Державний виконавець просив суд розглянути подання у його відсутність.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції на підставі доданих до подання ВДВС документів правильно встановив, що у ВДВС знаходиться на виконанні виконавче провадження № ЄДРВП 43066010 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 08.04.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда у справі № 404/7247/2013-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 21 березня 2025 року.

22.04.2014 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження.

Боржник зареєстрований, але не проживає на території Тарасівської сільської ради, зареєстрованих на території Новгородківського району земельних ділянок, належних йому на праві власності, не має, в банківських установах на боржника не виявлено відкритих рахунків, в районному центрі зайнятості боржник на обліку не перебуває. Крім того, боржник перебуває на обліку в управлінні соцзахисту та отримує компенсацію на непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за інвалідом І групи.

Суд зазначив, що боржник рішення суду не виконує, загальна заборгованість станом на 31.05.2016 року становить 4105.10 грн..

Однак з таким висновком колегія суддів погодитись не може.

З наданої ОСОБА_2 довідки за підписом ОСОБА_3 вбачається, що заборгованість боржника становить 823.70 грн. станом на 01 серпня 2016 року, і сплата аліментів проводилась боржником кожного місяця, починаючи з січня 2016 року.

Колегія суддів зазначає, що застосування визначених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації всіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого майнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Особа, що має невиконані зобов'язання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу або обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Документи виконавчого провадження, додані до вказаного подання, не містять об'єктивних даних, що підтверджують ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а містять лише інформацію про наявність невиконаних зобов'язань.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що він, при наявності у нього матеріальної можливості, частково виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів, що підтверджується наданими чеками про сплату аліментів.

Оскільки факт ухилення боржника від виконання зобов'язань є недоведеним, то колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що ухвала суду підлягає скасуванню, а в задоволенні подання ВДВС відмовити.

Керуючись ст.ст.303,307, 312,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити

Ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2016 року скасувати.

В задоволенні подання державного виконавця Новгородківського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді