Справа № 461/1728/15 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/937/16 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Зверхановської Л.Д., Кабаля І.І.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 11 листопада 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ "КБ Фінансова ініціатива" про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Стягнуто з ПАТ КБ "Фінансова Ініціатива" на користь ОСОБА_2 140981 грн. суму грошових коштів за договором банківського вкладу та 2285,75 грн. нарахованих відсотків, а всього 143266,75 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 листопада 2015 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Фінансова Ініціатива» на користь ОСОБА_2 53 460,00 грн. інфляційних витрат за договором банківського вкладу.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з ПАТ КБ "Фінансова Ініціатива" коштів за завдану моральну шкоду та упущеної вигоди та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що внаслідок відмови в поверненні вкладу він не мав змоги належно утримувати дитину, що призвело до моральних страждань. Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань передбачених вимогами Договору і таким чином, саме його неправомірні дії завдали йому моральні страждання. А відтак суду слід стягнути з відповідача в його користь завдану моральну шкоду.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони грошову суму, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені законом.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Згідно п.3.3. глави 3 "Порядок повернення банками грошових коштів і банківських металів та сплата процентів за договорами банківського вкладу (депозиту)" Постанови Національного банку України № 516 від 03.12.2003р. "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами", за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст. 1061 ЦК України - банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

За вимогами ст. 525 ЦК України, є недопустимою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 28.04.2014 року між позивачем та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» було укладено договір банківського вкладу № 308691 (вклад «Лояльний»), предметом якого стало розміщення ОСОБА_2 у банку строкового вкладу у сумі 148000,00 грн. на умовах депозитного рахунку строком 270 календарних днів, до 23.01.2015 року (дата повернення вкладу) з щомісячною та в дату повернення вкладу виплатою процентів. Ставка процентів становить 28,25 % річних.

27.06.2014 року, на підставі додаткового договору №1 до договору банківського вкладу № 308691 від 28.04.2015 року, позивач вніс на депозитний рахунок банку 8000,00 грн., загальна сума якого з урахуванням внесення за первісним договором склала 170000,00 грн..

29.10.2014 року позивач звернувся до ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» з заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу № 308691 від 28.04.2015 року та видачу готівкових коштів. Проте, такої виплати здійснено не було.

Частково задовольняючи позовні вимоги про повернення банківського вкладу суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач не повернув кошти позивачу, порушуючи взяті на себе зобов'язання і норми діючого законодавства, тому позивач обґрунтовано має право вимагати повернення грошових коштів.

Крім того, оскільки приписами пункту 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, то судом вірно стягнуто з відповідача 53 460 грн. інфляційних втрат за договором банківського вкладу.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не надано суду доказів підтвердження факту заподіяння моральних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань зазнав позивач, в якій грошовій сумі та з чого при цьому виходить.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином відшкодовується реальна шкода, тобто втрачене майно, і упущена вигода.

Позивач посилається не те, що якби він одержав своєчасно кошти від Банку то мав на меті, беручи до уваги нестабільний курс іноземної валюти, придбати за отримані від відповідача кошти іноземну валюту, зокрема долари США за курсом дійсним на момент дострокового розірвання договору.

Статтями 59, 60 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів заподіяння шкоди внаслідок упущеної вигоди, в тому числі й ті, що з безспірністю підтверджують можливе отримання такої вигоди, позивач не надав.

Крім того, відповідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є гіпотетичними, а дійсно були б ним отримані в разі купівлі ним іноземної валюти.

Судом вірно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норм, передбачених ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і така задоволенню не підлягає.

Керуючись 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 11 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: