РІШЕННЯ Іменем України
м. Балаклія 20 липня 2016 року Справа №610/1934/16-ц 2/610/612/2016

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Купіна В.В.,

за участю:

секретарів судового засідання Денисової В.С., Виноградської О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом Балаклійської міської ради Харківської області до ОСОБА_3,

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан шляхом знесення незаконної самовільно побудованої споруди - паркану,

установив:

11.05.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив зобов'язати ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку поблизу житлового будинку за адресою по АДРЕСА_1 та привести її у придатний до використання стан шляхом знесення незаконної самовільно побудованої споруди - паркану за рахунок відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що відповідач ОСОБА_3 самовільно побудував споруду - паркан поблизу житлового будинку за адресою по АДРЕСА_1, а саме від паркану житлового будинку АДРЕСА_1. Паркан знаходиться на земельній ділянці загального користування комунальної власності територіальної громади міста Балаклія Харківської області. ОСОБА_3 не є власником або землекористувачем цієї земельної ділянки, у нього відсутні будь-які законні підстави для спорудження на ній будь-яких споруд.

Представником відповідача 30.06.2016 року надано до суду заперечення, в яких вона вказала, що позивачем не доведено те, що відповідач фактично особисто використовує спірну земельну ділянку за відсутності відповідного рішення, яке це передбачено приписами абз. 16 ч.1 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Відповідач та члени його родини взагалі не використовують земельну ділянку в тому розумінні, яке викладене в абз. 16 ч.1 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». На цій землі відповідачем не було споруджено жодних будівель. Вказувала, що єдине, що багато років робить відповідач, так це доглядає за ділянкою, за власний рахунок збирає та виносить сміття, які залишають інші громадяни, косить траву. Жодних витрат місцевий бюджет та комунальне підприємство на догляд за цією ділянкою не несе. Посилалась на те, що на протязі багатьох років земельна ділянка приваблювала п'яниць, наркоманів та компанії, які влаштовували бурні застілля, які тривали до ранку, залишали купу сміття та шприців, а всі звернення відповідача до міліції не мали жодних реагувань та наслідків. Представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом установлено, що ОСОБА_3 побудував споруду - паркан довжиною 16 метрів 80 сантиметрів із металевих труб на земельній ділянці поблизу належного йому житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 біля річки Балаклійка, не будучи власником або землекористувачем цієї земельної ділянки.

При цьому він не мав будь-яких дозвільних документів на зведення цього паркану. Земельна ділянка для цієї або будь-якої іншої мети йому не надавалась.

Указані обставини визнані в судовому засіданні і представником позивача і представником відповідача, а відтак у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають окремому доказуванню.

Земельна ділянка, на якій відповідач збудував паркан, перебуває у комунальній власності Балаклійської міської ради Харківської області, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Балаклійському районі Харківської області від 20.07.2016р.

№ 18-20.09.0.4-1747/2-16.

Допитані у якості свідків особи, які проживають поблизу побудованого паркану, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 повідомили суд про те, що побудований паркан дозволив не допускати на до берега річки біля річки, що знаходиться за городами, п'яні компанії, наркоманів, тощо, які раніше дуже любили там збиратися вночі, чим заважали мешканцям прилеглих то тієї місцевості будинків.

Судом установлено, що рішенням LXXV сесії VI скликання від 19 грудня 2014 року № 420-VI Балаклійська міська рада Харківської області вирішила знести (розібрати) паркан поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1 на ділянці від урізу води річки Балаклійка до місця примикання до паркану житлового будинку по АДРЕСА_1, що встановлений без дозвільних документів на земельній ділянці загального користування комунальної власності територіальної громади м. Балаклія та обмежує доступ до берега річки та самої річки громадянам.

Виконати це рішення Балаклійської міської ради не виявилось можливим унаслідок протидії мешканців буд.АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_7, які підбурювали мешканців сусідніх будинків до перешкоджання знесенню паркана, що підтверджується актом на предмет виконання рішення LXXV сесії VI скликання Балаклійської міської ради Харківської області від 19 грудня 2014 року № 420-VI «Про знесення паркану поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1» від 29.07.2015 року, який підписали Балаклійський міський голова Літвінов О.М., головний спеціаліст управління житлово-комунального господарства, будівництва та розвитку інфраструктури міста Яценко В.В., депутати Балаклійської міської ради VI скликання Журава В.І., Стрельченко О.В., Абраменко С.В., а також ОСОБА_14

Також паркан був обстежений комісією виконкому Балаклійської міської ради, що підтверджується актом обстеження місця розташування самовільно побудованого паркану біля житлового будинку АДРЕСА_1 від 15.04.2016 р., в якому зазначено, що в ході обстеження було встановлено, що самовільно побудований паркан (довжиною 16 метрів 80 сантиметрів, складається з металевих труб, забетонованих у ґрунт, між якими у металевому каркасі закріплені шиферні листи, друга секція паркану є хвірткою, на момент проведення обстеження відчиненою, остання секція паркану складається з саморобної металевої решітки, яка входить у воду річки), тягнеться від паркану, що огороджує житловий будинок АДРЕСА_1 до урізу річки Балаклійка. Внаслідок розташування даного паркану та за умови зачинення хвіртки унеможливлюється доступ до узбережжя річки Балаклійка. Мешканці прилеглих будинків пояснили, що даний паркан дійсно побудований для унеможливлювання доступу сторонніх осіб (не мешканців АДРЕСА_1) та у першу чергу антисоціальних осіб (крадіїв, наркоманів тощо) до узбережжя річки Балаклійка, куди виходять городи житлових будинків АДРЕСА_2,АДРЕСА_3,АДРЕСА_4,АДРЕСА_5. ОСОБА_3, власник житлового будинку АДРЕСА_1, який у присутності членів комісії пояснив, що зазначений паркан побудував саме він власними силами, будівельні матеріали є його власністю. Ніяких дозвільних документів на будівництво даного паркану та на земельну ділянку ОСОБА_3 не має. ОСОБА_3 було запропоновано демонтувати паркан самостійно, на що він відповів відмовою.

У відповідності до ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст.83 Земельного кодексу України (далі - ЗК), землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають зокрема усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до ст.12 ЗК, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Згідно зі ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»до відання виконавчих органів міських рад належать, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно зі ст.13 ЦК, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до ст.16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно зі ст. 375 ЦК, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 376 ЦК, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно зі ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільним зайняттям земельної ділянки визнаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст.212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Таким чином, оскільки земельна ділянка, що розташована безпосередньо під побудованим на дій парканом, належить Балаклійській міській раді Харківської області, яка як власник не надавала ОСОБА_3 дозволу на будівництво на ній паркану, суд приходить до висновку, що ця земельна ділянка була зайнята ним самовільно, а будівництво паркану на ній здійснено самочинно.

Відтак оскільки власник земельної ділянки заперечує проти збереження самовільно побудованого паркану, на його вимогу самовільно зайнята земельна ділянка підлягає звільненню від самочинно побудованого паркану за рахунок особи, яка його самочинно побудувала, тобто відповідача ОСОБА_3

Відповідно до ст.376 ЦК, право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено. Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що самочинно збудований паркан поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1 підлягає знесенню за рахунок відповідача, якого слід зобов'язати здійснити це знесення і тим самим звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яка зайнята цим парканом.

Аргументи відповідача про те, що позивач не довів його право власності на земельну ділянку, що не надав доказів її непридатності для використання громадянами, а також що побудувати паркан відповідача змусила бездіяльність правоохоронців щодо наведенню порядку біля берега річки, не спростовують викладених вище висновків суду.

Так, у відповідності до ст.83 ЗК, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Крім того, в судовому засіданні позивачем надано довідку відділу Держгеокадастру у Балаклійському районі Харківської області від 20.07.2016р. № 18-20.09.0.4-1747/2-16, про те, що земельна ділянка, на якій відповідач збудував паркан, перебуває у комунальній власності Балаклійської міської ради Харківської області.

Аргументи відповідача щодо відсутності доказів непридатності земельної ділянки для використання громадянами ґрунтуються на неправильному розумінні того, щодо якої саме земельної ділянки іде спір. Так, відповідач хибно вважає, що спір ведеться щодо земельної ділянки, яку він огородив парканом. І тому й зазначає, що він її не використовує, і разом із тим вказує, що паркан не заважає користуватись цією земельною ділянкою будь-кому.

Однак насправді спір іде щодо тієї земельної ділянки, на якій безпосередньо встановлено паркан. І встановивши цей паркан, він самовільно зайняв під цим парканом земельну ділянку, одночасно використавши її для встановлення цього паркану. І саме про звільнення цієї земельної ділянки позивач наполягає у своєму позові.

Відповідачем не надано жодного об'єктивного доказу того, що до встановлення паркана, біля річки поблизу буд.АДРЕСА_1, дійсно систематично вчинялися протиправні дії.

Разом із тим, кожен зобов'язаний діяти на законній підставі. І жодним законом не дозволяється на будь-чиї незаконні дії відповідати незаконними діями.

У відповідності до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.13 ЦК, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Таким чином, навіть якщо до встановлення паркана, біля річки поблизу буд.АДРЕСА_1, дійсно систематично вчинялися протиправні дії наркоманами, п'яницями тощо, факт чого відповідачем належним чином не доведено, це не надає йому жодного права самовільно займати земельну ділянку комунальної власності для здійснення на ній самочинного будівництва паркану.

Відтак, суд приходить до висновку, що аргументи відповідача проти позову є необґрунтованими і не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки у відповідності до ст.1 ЦПК суд захищає лише законні права, свободи та інтереси особи, а інтереси особи, які на законі не ґрунтуються, судовому захисту не підлягають.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись стст. 10, 11, 60, 61, 79, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку поблизу житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 біля річки Балаклійка та привести її у придатний для використання стан шляхом знесення незаконної самовільно побудованої споруди - паркану за рахунок відповідача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області.

Повний текст рішення виготовлено 25 липня 2016 року.

Суддя В. В. Купін