АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Корчевного Г.В.

при секретарю: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське будівельне підприємство № 3», треті особи: Приватне підприємство «Проектно-консультативне бюро «Хебітет», Державна Архітектурно-будівельна інспекція України, Приватне підприємство «Коматек», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-Комфорт» про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом повного знесення надбудови, заборони вчиняти в майбутньому будь - які дії, що призведуть до порушення права користування та розпорядження, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ТОВ «Салон краси «Хабібі», ТОВ «Київське будівельне підприємство № 3», у якому просив усунути перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження кватирою АДРЕСА_1, зобов`язати відповідачів припинити будівництво надбудови та не вчиняти будь - яких юридичних дій щодо надбудови, у тому числі зміни права власності на неї, а також її обтяження заборонити відповідачам в майбутньому будь - які дії, які можуть призвести до перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою.

Ухвалою суду від 18.11.2014 року провадження у справі в частині вимог до ТОВ «Салон краси «Хабібі» закрито.

У грудні 2014 року та у квітні 2015 року позивач подав заяви про збільшення та уточнення позовних вимог та просив стягнути з відповідачів по 1 000 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди з кожного.

Справа № 755/10192/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/1762/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначав, що він є власником кватири АДРЕСА_1. Квартира була отримана відповідно до договору про участь у фонді фінансування будівництва від 29.01.2008 року, укладеному з ПАТ «Банк «Український Капітал». Право на використання земельної ділянки для будівництва будинку АДРЕСА_1 було надано ТОВ «Київське будівельне підприємство № 3», яке у свою чергу уклало договір на організацію спорудження цього об'єкта з ПАТ «Банк «Український Капітал». Після оформлення права власності на квартиру він виявив, що навпроти вікон його квартири споруджується надбудова по замовленню ОСОБА_2, яка не передбачена Генеральним планом на момент укладення інвестиційного договору. Він як учасник ФФБ сплатив 100 % вартості об`єкта інвестування та про зміни об`єкта інвестування не був повідомлений. ПАТ «Банк «Український Капітал» укладаючи інвестиційні договори з ОСОБА_2 не врахував, що вбудовані нежилі приміщення будуть порушувати права та інтереси інвесторів, які раніше уклали договори та які не були повідомлені про зміну умов інвестування. Отримана ним у власність квартира не виправдала його сподівань та він вимушений проживати у іншому житловому приміщенні. Надбудова спроектована та збудована так, що перекриває вид з вікон на зелені насадження та прибудинкову територію, тобто перестала бути «видовою» та автоматично втратила у вартості, при нагрівання покрівлі надбудови пари гудрону потрапляють через вікна у квартиру, так як відсутня можливість природнім шляхом вентиляції покрівлі надбудови та відстань від його вікон до покрівлі становить менше 3 м. Крім того, надбудова викликає у нього емоційно-моральні переживання.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не здійснив необхідних заходів для витребування документів, що стосуються початку будівництва житлового будинку за його клопотанням та відхилив клопотання про допит свідка ОСОБА_5, який є генеральним директором КБП № 3, а у адміністративному суді представляв інтереси ОСОБА_2 як фізична особа, що свідчить про те, що ці особи діяли спільно. Суд відмовився встановити фактичний стан надбудови та відмовив у клопотанні про обстеження цього об`єкта та не звернув уваги на порушення будівельних норм і стандартів, порушення умов інвестиційного договору. Суд не врахував, що надбудови відповідно до першого проекту не існує, а збудована інша надбудова, значно більша за розмірами ніж та, що була знесена. Вважає безпідставним посилання суду на ухвалу окружного адміністративного суду, оскільки ДАБІ України не подавала заяви ні про відмову від позову, ні про визнання мирової угоди. Суд не надав оцінки висновку експерта ОСОБА_6 та не взяв до уваги рішення ДАБІ України № 2 від 17.09.2015 року про скасування реєстрації декларації про початок будівництва спірної надбудови. Вважає посилання суду на проектну документацію, розроблену ПП «Проектно-консультаційне бюро «Хебітет» неправильним, оскільки ця проектна документація не була затверджена у встановленому порядку, а на момент укладення договорів з ОСОБА_2 таких документів не існувало взагалі. Суд також неправильно визначив коло осіб, що брали участь у спірних правовідносинах.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7, представник ТОВ «Київське будівельне підприємство № 3» - Токар В.А., представник ПАТ «Банк «Український капітал» - ОСОБА_9 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи Державної Архітектурно-будівельної інспекції України ПавлишинМ.М., представник ОСББ «Тельбін-Комфорт» Полєтаєв В.Ф. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Український капітал» було укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 18-1-4 від 29.01.2008 року, за умовами якого позивач надав згоду на учать у Фонді фінансування будівництва з метою отримання у власність об`єкта інвестування - квартири АДРЕСА_1 та надалі на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.02.2014 року отримав у власність зазначену квартиру.

За договором про участь у Фонді фінансування будівництва № ВПП - 18-7 від 22.09.2010 року та додатковою угодою від 31.05.2012 року ОСОБА_2 виступила довірителем Фонду фінансування будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та набула право на отримання у власність об`єкта інвестування - вбудованого нежитлового приміщення № 7 у житловому будинку, загальною площею 265,40 кв.м. (проектна) на 1-2 поверсі.

Згідно з договором про участь у Фонді фінансування будівництва № ВПП - 1812 від 31.05.2012 року та додатковою угодою від 07.08.2012 року ОСОБА_2 виступила довірителем Фонду фінансування будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та набула право на отримання у власність об`єкта інвестування - вбудованого нежитлового приміщення (фізкультурно-оздоровчий комплекс) № 12 (будівельний) у житловому будинку, загальною площею 105,58 кв.м. (проектна) на 2 поверсі.

Згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві власності належить нежиле приміщення № 1 (групи приміщень № 232) (в літ. А), по АДРЕСА_1 площею 105,4 кв.м. та нежиле приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 231) (в літ. А) площею 265 кв.м. у цьому ж будинку.

Відповідно до сертифікату серії КВ № 1, виданого Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у м. Києві від 01.06.2012 року Інспекція засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта: житлового будинку з підземним паркінгом про АДРЕСА_1 та підтверджує його готовність до експлуатації. Житловий будинок включає вбудовані приміщення, зокрема фізкультурно - оздоровчий комплекс 90 кв.м та салон - перукарню площею 266,2 кв.м., що належать на праві власності ОСОБА_2

І позивач, і ОСОБА_2 приймаючи об`єкти інвестування у актах прийому - передачі вказували про те, що претензій щодо виконання умов договору не мають.

Згідно з Декларацією про початок виконання будівельних робіт замовника ОСОБА_2, зареєстрованої Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 26.12.2013 року за № КВ 85, розпочато реконструкцію нежитлових вбудованих приміщень з № 1 по № 21 (групи приміщень № 231) площею 265 кв.м. та приміщення № 1 (групи приміщень № 232) площею 105, 4 кв.м. у вищезазначеному будинку.

Проектна документація на зазначену реконструкцію була розроблена ПП «Проектно-консультаційне бюро «Хебітет» на підставі замовлення ТОВ «Київське будівельне підприємство № 3» від 03.07.2013 року.

За даними Декларації про готовність об`єкта до експлуатації замовника ОСОБА_2, зареєстрованої у Державній архітектурно-будівельній інспекції України 17.07.2014 року, вважати закінчений будівництвом, об`єкт готовий до експлуатації групи нежитлових приміщень № 231 площею 303,9 кв.м. та № 232 площею 124,4 кв.м. по АДРЕСА_1.

ОСББ «Тельбін - комфорт» зверталося із численними скаргами до органів прокуратури та органів будівельного контролю з питання незаконності реконструкції вищезазначених нежитлових приміщень.

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві зверталася із адміністративним позовом до ОСОБА_2 про приведення перебудови до попереднього стану, проте за клопотанням позивача ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.06.2012 року провадження у справі закрито.

Рішенням Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 17.09.2015 року скасовано реєстрацію Декларації про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень № 1 по № 21 (групи приміщень № 231) та приміщення № 1 (групи приміщень № 232) на АДРЕСА_1» від 26.12.2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідачів відповідали умовам, укладених договорів, ОСОБА_2 набула право власності на спірне нежитлове приміщення та органи, які здійснюють контроль за дотриманням містобудівельних норм на той час не заперечували проти передачі об`єкта будівництва у власність та його подальшу реконструкцію, до суду з позовом про приведення нежитлового приміщення у відповідність до будівельно - технічних норм не зверталися, а права позивача проведенням такої реконструкції не порушені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Відповідно до роз`яснень, які надані у п. 5 та п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» відповідно до ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 та ст. 391 ЦК).

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень, вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень ч. 7 ст. 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було надано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов`язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що реконструкція спірного об`єкта проводилася на підставі Декларації про початок виконання будівельних робіт замовника ОСОБА_2, зареєстрованої Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 26.12.2013 року за № КВ 85 та на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації замовника ОСОБА_2, зареєстрованої у Державній архітектурно-будівельній інспекції України 17.07.2014 року, вважати закінчений будівництвом, об`єкт готовий до експлуатації групи нежитлових приміщень по АДРЕСА_1. Скасувавши 17.09.2015 року Декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень № 1 по № 21 (групи приміщень № 231) та приміщення № 1 (групи приміщень № 232) по АДРЕСА_1» від 26.12.2013 року, Державна архітектурно-будівельної інспекція України при цьому будь - яких приписів щодо приведення нежитлових приміщень у попередній стан чи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису відповідачу не видавала.

Таким чином суд першої інстанції правильно виходив з того, що не було використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Будь - яких доказів про те, що перебудова спірного об'єкта будівництва з метою усунення порушень будівельних норм є неможливою матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Представник ТОВ «КБП № 3» визнав, що на час укладення позивачем договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 29.01.2008 року проектом прибудова передбачена не була. Відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав права ухвалювати рішення до витребування проекту, який існував на час укладення ним договору є надуманими. Ці обставини визнані стороною і не підлягають доказуванню.

Разом з тим, надалі було розроблено проект корегування та згідно сертифікату, виданого 01.06.2012 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта: будівництво житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_1, у якому зазначено, серед іншого, фізкультурно - оздоровчий комплекс.

Суд першої інстанції також правильно виходив з того, що ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень № 1 (групи приміщень № 232) (в літ. А), площею 105,4 кв.м. та з № 1 по № 21 (групи приміщень № 231) (в літ. А) площею 265 кв.м. у будинку по АДРЕСА_1 та право власності відповідно до ч. 1 ст. 320 ЦК України є непорушним.

Згідно з висновком експертно-будівельного дослідження від 23.08.2015 року № 5-15/д реконструкція спірного об`єкту не відповідає вимогам державних будівельних норм та за результатами розгляду факторів, що впливають на вартість нерухомості ринкова вартість квартири АДРЕСА_2, що належить позивачу складає 70 % від дійсної ринкової вартості.

Разом з тим, даний висновок не містить даних про те, які саме права та інтереси позивача порушені при проведенні реконструкції. Як уже вказувалося вище будь - яких приписів органами, які здійснюють контроль у сфері містобудування після скасування Декларації не вносилося.

Доводи позивача на те, що квартира, яку він придбав після реконструкції спірного об`єкта перестала бути «видовою» не можуть бути підставою для задоволення позову про знесення надбудови, оскільки якщо зазначені обставини були передбачені умовами договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 18-1-4 від 29.01.2008 року, то дане питання вирішується у порядку виконання договірних зобов`язань.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції законне і обґрунтоване і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді