Номер провадження: 22-ц/785/3831/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила встановити порядок користування квартирою № 92 по вул. Ю. Олеши у будинку № 10 у м. Одесі, надавши в окреме користування: ОСОБА_3 житлову кімнату, позначену в технічному паспорті від 12.03.2015 року під № 5, площею 18,3 кв.м., та вбиральню № 7, площею 1,8 кв.м.; ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житлові кімнати, позначені в технічному паспорті від 12.03.2015 року під № 3, площею 10,0 кв.м., № 4 площею 17,0 кв.м. та вбиральню № 8 площею 1.4 кв.м.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилалась на те, що вона є власником 404/1000 частини квартири АДРЕСА_1, а відповідачі є власниками 596/1000 частин цієї квартири.

Відповідно до технічного паспорту від 12.03.2015 року зазначена квартира складається з трьох ізольованих житлових кімнат: № 3 площею 10,0 кв.м., № 4 17,0 кв.м., № 5 18,3 кв.м., кухні № 2 7,8 кв.м, коридору № 1 2,9 кв.м., коридору № 6 3,4 кв.м., вбиральні № 7 1,8 кв.м., вбиральні № 8 1,4 кв.м.

Згідно з порядком користування квартирою позивач особисто користується житловою кімнатою № 5, площею 18,3 кв.м., а відповідачі житловими кімнатами № 3, площею 10,0 кв.м., та № 4 17,0 кв.м. Кухня та коридори знаходяться в загальному користуванні й спорів з цього приводу не існує.

Позивач зазначила, що користувалася особисто вбиральнею № 7, площею 1,8 кв.м., а відповідачі вбиральнею № 8 - 1,4 кв.м.

Після того, як ОСОБА_3 зробила у вбиральні № 7 ремонт, відповідачі стали користуватися цією вбиральнею, у звязку з чим у сторін виник спір з порядку користування зазначеною вбиральнею.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками 569/1000 частин квартири АДРЕСА_1, що становить дві житлові кімнати, позначені на технічному плані «4», «5», житловою площею 45,5 кв.м., 559/1000 частин коридорів «1», «2», 569/1000 частин кухні «3», 569/1000 частин вбиральні «6», загальною площею 63,0 кв.м., на підставі договору міни від 15.02.2002 року. (а.с. 5)

Позивачка ОСОБА_3 є власником 404/1000 частин приміщення квартири спільного заселення під № 92, що знаходиться в м. Одеса по вул. Ю. Олеши, 10, що складається з трьох житлових кімнат, загальною житловою площею 45,3 кв.м., та підсобних приміщень, на підставі договору дарування від 23.08.2003 року. (а.с. 4)

Як вбачається з вказаного договору дарування, 404/1000 частин квартири складають 25,37 кв.м. загальної площі.

Згідно з поясненнями ОСОБА_3 та наданим позивачем технічним паспортом від 12.03.2015 року, складеним ТОВ «ОСОБА_7 БТІ», вбачається, що у спільній для сторін квартирі наявні дві окремі вбиральні під номером 8 площею 1,4 кв.м. та під літ.7 площею 1,8 кв.м.

Згідно з технічним паспортом від 23.07.2003 року, складеним КП «ОМБТІ та РОН» квартира АДРЕСА_2 складається з трьох кімнат, загальною площею 62,8 кв.м., ОСОБА_3 належить житлова кімната, площею 18,3 кв.м. З вказаного технічного паспорту вбачається, що в квартирі є лише один санвузол, площею 1,8 кв.м. (а.с.46)

За правилом ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи встановлене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що у зазначеній квартирі (спільного заселення) наявна лише одна вбиральня, облаштована відповідно до чинних норм та правил, яка згідно має перебувати у загальному користуванні усіх співвласників спірної квартири.

Крім того, рішенням Приморського районного суду від 03 грудня 2014 року по справі № 2/522/31447/13-ц за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, упущеної вигоди, моральної шкоди, судових витрат, про усунення перешкод у володінні і користуванні квартирою встановлено, що з технічних паспортів вбачається, що в квартирі є санвузол, площею 1,8 кв.м., й іншого не існує. Таким чином, позивачі мають право на користування місцями загального користування, в тому числі й санвузлом, площею 1,8 кв.м., але наявність замка на дверях приміщення санвузла перешкоджає позивачам у вільному користуванню місцями загального користування.

Вказаним рішенням суду позовні вимоги задоволено частково, зобовязано ОСОБА_3 не чинити будь-яких перешкод ОСОБА_4, ОСОБА_5 у володінні та користуванні приміщеннями загального користування комунальної квартири АДРЕСА_3, зокрема, й санвузлу, площею 1,8 кв.м. шляхом зняття замка з дверей приміщення цього санвузла.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Приймаючи до уваги, що у квартирі № 92 по вул. Ю. Олеши у будинку № 10 у місті Одесі наявний лише один правомірно облаштований санвузол, його виділ в окреме користування позивача призведе до порушення житлових прав інших співвласників квартири, оскільки їх буде позбавлено права користування приміщенням, яке за своїм призначенням відноситься до приміщень загального користування.

При цьому, для вирішення спору не має правового значення та обставина, що відповідачами нібито облаштовано інший санвузол, оскільки до вирішення питання про правомірність проведення реконструкції, яка б відповідала усім будівельним та санітарним нормам, встановити подібний порядок користування, за яким єдиним за документами санвузлом користується лише один співвласник, є неможливим.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як розяснено в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Враховуючи, що спірне майно не підлягає поділу в натурі (такі вимоги позивачем не заявлено та, відповідно, такі вимоги не розглядалися судом) через неможливість виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, а позивачем ОСОБА_3 заявлено позов про встановлення порядку користування спірними приміщеннями, тому позовні вимоги ОСОБА_3 у спосіб, обраний останньою, задоволенню не підлягають.

Крім того, встановлення такого порядку користування спірним приміщенням відповідно до вимог ст. 358 ЦК України порушуватиме законні інтереси та права відповідачів, яким у спірному майні належить більша частка.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_7

ОСОБА_2