Справа № 495/9546/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії КМ № 235359 виданий 14.05.2004 року)

ОСОБА_2 (довіреність № 247 від 26.02.2013 року)

від відповідачів:

від ОСОБА_3 ОСОБА_3 (паспорт серії КК № 025469 виданий 22.12.1998 року)

ОСОБА_4 (довіреність № 1335 від 01.12.2014 року)

від РС Білгород-Дністровського МУЮ не з'явився

від КП «Білгород-Дністровське БТІ» не з'явився

від третіх осіб:

від ОСОБА_5 ОСОБА_5 (паспорт серії КЕ № 069908 виданий 27.04.1998 року)

від ВК Білгород-Дністровської МР не з'явився

від Білгород-Дністровської МР не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/9546/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до:

- ОСОБА_3,

- Комунального підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації»

- Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

- ОСОБА_5

- Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області

- Білгород-Дністровської міської ради Одеської області

про визначення частин між співвласниками в сумісній частковій власності та визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

22.12.2014 року ОСОБА_1(далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою (з урахуванням поданих 28.09.2015 року уточнень) до ОСОБА_3(далі по тексту відповідач-1), Комунального підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» (далі по тексту відповідач-2) таРеєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (далі по тексту відповідач-3) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 (далі по тексту третя особа-1), Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі по тексту третя особа-2) та Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі по тексту третя особа-3) про визначення частин між співвласниками в сумісній частковій власності та визнання права власності(а.с.2-6, 183-187).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2014 року було відкрито провадження по справі № 495/9546/14-ц. Справу призначено до розгляду (а.с.40).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2015 року залучено до участі у справі № 495/9546/15-ц в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 (а.с.130-131).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.10.2015 року залучено до участі у справі № 495/9546/14-ц в якості третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та Білгород-Дністровську міську раду Одеської області (а.с.213-214).

Так, згідно останніх уточнень, позивач просить суд:

-визнати за ОСОБА_1 право власності на частину домоволодіння, розташованого за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Енгельса, 23-а, яка залишилася після продажу ОСОБА_1 12/100 частин домоволодіння;

- зобовязати КП «Білгород-Дністровське БТІ», провести перерахунок належних ОСОБА_1 частин у домоволодінні, яки залишилися у ОСОБА_1 після продажу 12/100 частин домоволодіння ОСОБА_5, не порушуючи при цьому права співвласника ОСОБА_3;

- зобовязати РС Білгород-Дністровського МУЮ зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на належну їй частину домоволодіння.

Позивач ОСОБА_1, та її представник ОСОБА_2, у судовому засіданні 25.12.2015 року підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Відповідач-1 ОСОБА_3, та її представник ОСОБА_4, у судовому засіданні 25.12.2015 року заперечували проти задоволення уточненої позовної заяви ОСОБА_1 та просили у її задоволенні відмовити.

Третя особа-1 ОСОБА_5, в судовому засіданні вирішення даного спору залишила на розсуд суду. Крім того, зазначила, що без призначення відповідної експертизи вирішення даного спору неможливе.

Представник відповідача-2 КП «Білгород-Дністровське БТІ», у судові засідання не зявився, але від начальнику підприємства надійшла до суду заява, згідно з якою просить здійснити розгляд цивільної справи без участі їх представника (а.с.127-129).

Представник відповідача-3 - РС Білгород-Дністровського МУЮ, у судові засідання не зявився, але від начальника відділу надійшла до суду заяву, згідно якої позовні вимоги ОСОБА_1 не підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу за його відсутності (а.с.234).

Представники третіх осіб ВК Білгород-Дністровської МР та Білгород-Дністровської МР, у судове засідання 25.12.2015 року не зявились без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли, хоча були повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним довідковим листом (а.с.229). У свою чергу, в минулому судовому засіданні їх представник заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 та просив у їх задоволенні відмовити.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення частин між співвласниками в сумісній частковій власності та визнання права власності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно договору дарування будинку від 29.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 6078 та зареєстрованого в Білгород-Дністровському комунальному підприємстві БТІ, інвентаризаційна справа за № 1252, реєстровий номер 32- 1116 від 11.10.2001 року, ОСОБА_1 є власником 2/5 частин житлового будинку, що знаходиться в місті Білгород-Дністровський Одеської області, по вулиці Енгельса, під номером 23-а, який розташовано на земельній ділянці розміром 580 кв. м. та складається у цілому з: глинобитного житлового будинку, жилою площею 49,4 кв. м. літера «А», глинобитного сараю літера «Б», двох деревяних сараїв літері «В», «Д», споруд №1-6.

В 2007 році з належної частки ОСОБА_1 в цьому домоволодінні, ОСОБА_1 було продано ОСОБА_7 його частину, яку вона в 2010 році продала ОСОБА_5 та згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2010 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 12/100 частин (квартира 2) домоволодіння по вулиці Енгельса,23-а в м. Білгород-Дністровському Одеської області.

Після продажу частини з належних ОСОБА_1 2/5 частин домоволодіння, власником якої на даний час є ОСОБА_5 (12/100 частин), за ОСОБА_1 також залишилося право власності на частину житлового будинку, що знаходиться в місті Білгород-Дністровський Одеської області по вулиці Енгельса, під номером 23-а.

У 2007 році ОСОБА_1 отримала письмову згоду співвласника ОСОБА_3 на будівництво гаражу та адміністративної будівлі. Після цього, ОСОБА_1 була збудована нежитлова прибудова літера «Є» та збільшена житлова площа житлового будинку літера «А» за рахунок житлової прибудови літера «А1» та житлової надбудови літера «А2», що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №37022905, виданим комунальним підприємством «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 27.12.2012 року.

Згідно вищевказаного витягу з реєстру та свідоцтва № 15001096 від 20.10.2009 року про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, виданого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеської області, нежитлова прибудова літера «Є» та збільшена житлова площа житлового будинку літера «А» за рахунок житлової прибудови літера «А1» та житлової надбудови літера «А2» не є самочинним будівництвом. Вірним слід вважати житлову площу житлового будинку літера «А» - 105,0 кв. м. Площа житлової прибудови літера «А1» та житлової надбудови літера «А2» становить 133,60 кв. м., нежитлової прибудови літера «Є» - 25,3 кв. м.

У звязку зі збільшенням площі нерухомого майна за рахунок забудови нежитлової прибудови літера «Є» та збільшення житлової площі житлового будинку літера «А» за рахунок житлової прибудови літера «А1» та житлової надбудови літера «А2», на при кінці 2012 року ОСОБА_1 звернулася до КП «Білгород-Дністровське БТІ» для проведення державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно.

Згідно відповіді, яку ОСОБА_1 отримала від КП «Білгород-Дністровське БТІ» №70 від 22.01.2013 року, у звязку з тим, що частки нерухомого майна співвласників вказані згідно правовстановлюючих документів у сумі складає більше однієї цілої частки житлового будинку (2/5 частки - ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 29.09.2000 року, 3/5 частки - ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.1986 року, 12/100 часток - належить ОСОБА_5 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 03.11.2010 року), то для приведення у відповідність часток співвласників ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду.

Також, повідомленням № 8 про неможливість надання будівельно-технічної експертизи від 08.12.2011 року судовий будівельно-технічний експерт ОСОБА_9 вказує, що технічно не представляється можливим встановити порядок користування земельною ділянкою по вулиці Енгельса,23-а в м. Білгород-Дністровському Одеської області, згідно часток кожного співвласника, так як їх частки складають більш ніж 100 % в житловому будинку.

08.01.2014 року ОСОБА_1 звернулася з замовленням № 7 до КП «Білгород-Дністровське БТІ» провести розрахунок часток житлового будинку яки належать трьом співвласникам будинку 23-а, розташованого по вулиці Енгельса в місті Білгород-Дністровський Одеської області.

Згідно відповіді КП «Білгород-Дністровське БТІ» за № 196 від 07.02.2014 року частка житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Енгельса, 23-а, яка належить ОСОБА_1, у складі: з житлового будинку літ. «А» 3-1 комора, житлова прибудова літ. «А1», прибудова літ. «а», ганок літ. «а4», житлова прибудова літ. «А2», 1/2 частка сараю літ. «Б», підвал літ. «б», нежитлова будівля літ. «Є», 1/2 частка воріт № 2, становить 69/100 частки.

Частка даного житлового будинку, яка належить ОСОБА_5, у складі: з житлового будинку літ. «А» 2-1 коридор, 2-2 житлова, прибудова літ. «а2», ганок літ. «а1», хвіртка №3, становить 14/100 частки.

Частка даного житлового будинку, яка належить ОСОБА_3, у складі: з житлового будинку літ. «А» 1-1 коридор, 1-2 санвузол, 1-3 кухня, 1-4 житлова, 1-5 житлова, ганок літ. «а3», 1/2 частка сараю літ. «Б», убиральня літ. «б1», ? частка воріт №2, водопровід №4, хвіртка №7, каналізація №8, становить 17/100 частки.

Станом на 29.11.2012 року вищевказаний житловий будинок в цілому складався з: житлового будинку літ. «А», загальною площею - 204,0 кв. м., житловою площею - 105,0 кв. м., сараїв літ. «Б», «З», «І», нежитлової будівлі літ. «Є», гаражу літ. «Ж», душу літ. «К», котельні літ. «Л», воріт №2, хвіртки № 3, водопроводу №4, хвіртки №7, каналізації №8. Самочинно побудовано сараї літ. «З». «І», гараж літ. «Ж», підвал літ. «ж», душ, лгг. «К», котельня літ. «Л» - ОСОБА_3

Отримавши вищевказаний документ про визначення часток у спільній власності ОСОБА_1, 11.02.2014 року звернулася до РС Білгород-Дністровського МУЮ з заявою для проведення державної реєстрації права власності, форма власності приватна, на житловий будинок, що розташований за адресою м. Білгород-Дністровський Одеської області, вулиця Енгельса,23-а.

Згідно рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_10 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10954475 від 17.02.2014 року розгляд заяви ОСОБА_1 за реєстраційним номером 5396228 у звязку з неподанням усіх необхідних документів, а саме письмової згоди всіх співвласників обєкта нерухомого майна щодо проведення його реконструкції, завіреної належним чином, було зупинено, а згідно рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_10 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №11359990 від 04.03.2014 року ОСОБА_1, на вказаній підставі, було відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, на житловий будинок, що розташований за адресою Одеська область місто Білгород-Дністровський, вулиця Енгельса, будинок 23-а.

Виконуючи вимогу РС Білгород-Дністровського МУЮ, для отримання письмової згоди всіх співвласників обєкта нерухомого майна щодо проведення його реконструкції, завіреної належним чином, ОСОБА_1 звернулася до співвласників, а саме до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з проханням надати їй таку згоду.

ОСОБА_5 03.10.2014 року надала таку згоду, що підтверджується її заявою, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою у реєстрі за № 1510, про надання своєї згоди співвласнику ОСОБА_1 на реконструкцію та будівництво житлової прибудови літ. «А 1», житлової надбудови літ. «А2», площею 133,60 кв. м., та нежитлової будівлі літ. «Є», площею 25,3 кв. м. за адресою: м. Білгород-Дністровський, вул. Енгельса, буд. 23-а, з правом реєстрації в РС Білгород-Дністровського МУЮ, а також надала згоду на складання договору про користування житловим будинком за цією адресою, з перерозподілом часток згідно із висновками судової будівельно-технічної експертизи №79/09 від 10.10.2010 року.

ОСОБА_3 відмовилась надавати ОСОБА_1 нотаріально засвідчену письмову згоду співвласника обєкта нерухомого майна щодо проведення його реконструкції.

Позивач стверджує, що співвласник ОСОБА_3 безпідставно не надає їй таку згоду, так як між ними склалися неприязні відносини, що підтверджується вироком від 17.06.2014 року Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, по справі №495/9857/13-к, згідно якого ОСОБА_3 визнано винною у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі та рішенням того ж суду від 17.01.2012 року по справі №2-2749 про її зобовязання надати доступ ОСОБА_1 до земельної ділянки загального користування, розташованої за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Енгельса, 23-А.

За твердженням позивача, відмовляючи надати ОСОБА_1 нотаріально засвідчену згоду на реконструкцію, будівництво нерухомого майна та зміну відповідних часток у праві спільної часткової власності, ОСОБА_3 грубо порушує її право володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй нерухомим майном, тобто порушує вимоги ст.41 Конституції України.

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із відповідною заявою.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Для визначення частин між співвласниками в сумісній частковій власності необхідно володіти спеціальними знаннями, тому відповідно до вимог ст.143 ЦПК України, необхідним є призначення експертизи.

В судових засіданнях судом було роз'яснено позивачу та його представнику їх право на призначення судової експертизи для визначення частин між співвласниками в сумісній частковій власності.

Проте ані позивач ОСОБА_1, а ні її представник ОСОБА_2, таким правом не скористалися.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи, в якому б були запропоновані варіанти визначення частин між співвласниками в сумісній частковій власності (такі, що відповідають порядку користування, що фактично склався між сторонами по справі, або визначений пропорційно до розміру ідеальних часток у домоволодінні), в матеріалах справи відсутній.

Хоча проведення експертизи, враховуючи обставини справи, які підлягають вирішенню, є обовязковим, суд позбавлений можливості призначити її через відсутність волевиявлення позивача.

Крім того, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.03.2014 року (справа № 520/14428/13-ц), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.01.2015 року визнано незаконним та скасовано видане Інспекцією ДАБК на ім ?я ОСОБА_1 свідоцтво № 15001096 від 20.10.2009 року про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (а.с.71-72, 123-126).

Таким чином, на даний час нежитлова прибудова літера «Є» та збільшена житлова площа житлового будинку літера «А» за рахунок житлової прибудови літера «А1» та житлової надбудови літера «А2» за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Енгельса,23-а, на які ОСОБА_1 також просить визнати за нею право власності, не визначені такими об ?єктами, що не є самочинним будівництвом.

Щодо остаточно уточнених ОСОБА_1 позовних вимог, остання взагалі не визначає, на яку конкретно частину домоволодіння вона просить визнати право власності, зазначаючи при цьому, що на частину домоволодіння, розташованого за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Енгельса, 23-а, яка залишилася після продажу ОСОБА_1 12/100 частин домоволодіння, але, як було вище зазначено, будь-яких клопотань про призначення судової експертизи для визначення частин між співвласниками в сумісній частковій власності ні від неї, ні від її представника до суду не заявлялось.

Зі змісту ст.3 Цивільного процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі № 6-94ц13, за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Частиною 1 статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Між тим, як встановлено під час розгляду справи та було вищезазначено, матеріали справи не містять, а позивачем не представлено до суду доказів, які б свідчили про порушення прав ОСОБА_1 зі сторони відповідачів, які вона просить захистити.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість уточнених позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, КП «Білгород-Дністровське БТІ» та РС Білгород-Дністровського МУЮ, за участю третіх осіб ОСОБА_5, ВК Білгород-Дністровської МР та Білгород-Дністровської МРпро визначення частин між співвласниками в сумісній частковій власності та визнання права власності слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Комунального підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» та Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визначення частин між співвласниками в сумісній частковій власності та визнання права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний Одеської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко