Провадження № 22-ц/780/3704/16 Доповідач у 2 інстанції Лащенко В. Д.
Категорія 1 08.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

8 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Лівінського С.В., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, треті особи: Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_8 про визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом.

Зазначав, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 1/3 частки кожному.

На підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 14.08.2012 р. № 307 квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1/3 частки кожному.

ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без відповідної правової підстави приєднано до квартири № 42 допоміжні приміщення, які знаходяться на четвертому поверсі в будинку АДРЕСА_1.

Позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 14.08.2012 р. в частині оформлення за відповідачами права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 76,5 кв.м., визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на дану квартиру, видане 16.08.2012 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року вказаний позов задоволено.

Визнано незаконними та скасовано п.1.19 рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 14.08.2012 р. № 307 щодо оформлення права власності за ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на квартиру № 42 загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 47,5 кв. м по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане управлінням житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради 16.08.2012 р., ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 47,5 кв. м.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 47,5 кв.м, укладений 13.11.2012 р. між ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3, який було посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної контори і зареєстровано в реєстрі за № 2-2444.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду з підстав неповного з»ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 січня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вказане рішення апеляційного суду скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

21 жовтня 2014 року рішенням Апеляційного суду Київської області апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 лютого 2016 року вказане рішення апеляційного суду скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 12 жовтня 2006 року №39350 ОСОБА_4 та члени його сім'ї: ОСОБА_9 і ОСОБА_10, є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31 березня 1997 року НОМЕР_1 квартира АДРЕСА_1, загальною площею 34,7 кв. м, належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 1/3 частки кожному.

Згідно із контрактом-договором на придбання загальної площі житла № 723, укладеним 27 березня 1997 року між комунальним підприємством "Білоцерківський ДБК" та ОСОБА_11, останньому передано у власність кімнату № 43 та приміщення, яке прилягає до неї, у будинку по АДРЕСА_1, площею 35,12 кв. м.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 09 жовтня 2007 року, зобов'язано ОСОБА_2 звільнити нежитлові приміщення: хол площею 13 кв. м, колясочну площею 17,3 кв. м, що розташовані на четвертому поверсі будинку по АДРЕСА_1, та знести цегляну перегородку у коридорі загального користування, встановлену на четвертому поверсі будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2008 року, відмовлено у позові ОСОБА_2 до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права власності на нерухоме майно - нежитлові допоміжні приміщення, а саме: калясочну площею 17,3 кв. м та хол площею 13 кв. м, розташовані на четвертому поверсі будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2012 року за ОСОБА_2 визнано право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, яке складається з приміщення № 1, площею 5,9 кв. м; приміщення № 7, площею 3,5 кв. м; приміщення № 8, площею 17,3 кв. м та приміщення № 9, площею 12,7 кв. м, з лоджією площею 2,3 кв. м, які межують з квартирою № 42 по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 14 серпня 2012 року № 307 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб" вирішено передати у приватну власність ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 76,5 кв. м, жилою площею 47,5 кв. м.

На підставі зазначеного рішення управлінням житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради Київської області 16 серпня 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 видано свідоцтво про право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 76,5 кв. м, жилою площею 47,5 кв. м.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 06 червня 2013 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27 червня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові ОСОБА_2

13 листопада 2012 року між ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 47,5 кв. м, посвідчений державним нотаріусом Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, за реєстровим № 2-2444.

Згідно з листом начальника Білоцерківського РВ ГУ ДСНС України у Київській області від 29 вересня 2014 року № 1036 вбачається, що на четвертому поверсі житлового будинку № 42 по АДРЕСА_1 встановлено перегородку, яка перекриває вільний доступ до балкона, на якому розміщена протипожежна драбина.

Частиною 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і та інше) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

В рішенні від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 Конституційний Суд України роз'яснив, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Положення ст. 319 ЦК України визначають, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 безпідставно набули право власності на нежитлові приміщення : «1» площею 5,9 кв. м, «7» площею 3,5 кв. м, «8» площею 17,3 кв. м та «9» площею 12.7 кв. м з лоджією 2.3 кв. м, що розташовані на 4 поверсі будинку АДРЕСА_1, а тому слід визнати незаконним та скасувати п.1.19 рішення виконавчого комітету Білоцерківського міської ради № 307 від 14.08.2012 р. про оформлення за ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 47,5 кв. м та видане на його підставі управлінням ЖКГ 16.08.2012 р свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 47,5 кв. м.

Оскільки при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_3 відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 здійснили відчуження нерухомого майна, яке їм не належало, що суперечить змісту ст..ст. 317, 319, 382 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано визнав його недійсним.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно і всебічно з'ясовано обставини справи, на які посилаються сторони та винесено законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг про невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді