ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1102/16-ц
провадження № 2/753/2675/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"22" грудня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва:
в складі головуючого судді - Комаревцевої Л.В.
за участю секретаря - Борисова М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ опіки, піклування та усиновлення у справах дітей Дарницької районної у місті Києві Державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,
У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Відділ опіки, піклування та усиновлення у справах дітей Дарницької районної у місті Києві Державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
Позивач зазначає, 25 травня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у церкві св. Ендрю, Абу-Дабі у Єпархії Кіпру і країн Перської затоки № 1324. За час перебування у шлюбі народився син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після народження дитини, деякий час проживали в США, де позивач із дитиною та старшим сином від попереднього шлюбу, перебували по гостьовій візі. З листопада 2014 року відносини у позивача з відповідачем погіршилися і вони стали проживати окремо та фактично їх шлюбні відносини припинилися. Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що відповідач став вживати алкогольні напої. Відповідач не займався вихованням та утриманням дитини. Позивач зазначає, що в США сім'я існувала виключно на її збереження та збереження її матері. А тому, 22.12.2014 року позивач, діти та її мати виїхали із США в Україну. Позивач стверджує, що в Україні малолітня дитина ОСОБА_4 проживає разом з нею, старшим братом та бабусею і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, забезпечений всім необхідним, відвідує садочок та поставлений на облік в дитячу поліклініку за місцем його проживання. Позивач стверджує, що відповідач ухиляється від виконання його батьківських обов'язків, не цікавиться здоров'ям дитини, не приймає участі у його вихованні, матеріально не утримує дитину. В США відповідач не має власного житла, не має стабільних статків. А тому, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем та визначити місце проживання спільної дитини ОСОБА_4 разом з нею.
Позивач, її представник до суду не з'явилися, а представник позивача надала до суду заяву про заочний розгляд справи.
Відповідач у судове засідання не з'явився, будь-яких заяв щодо участі у розгляді справи не надавав. Про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку.
Третя особа, у судове засідання не з'явилася, просила розглянути справу без їх присутності та ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини.
Суд, відповідно до ст. ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача та його представника, оскільки їх неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає задовольнити позовні вимоги, виходячі з наступного.
Судом встановлено, що 25 травня 2013 року між позивачем та відповідачем, громадянином США був укладений шлюб. Шлюб зареєстрований у церкві св.Ендрю, Абу-Дабі у Єпархії Кіпру і країн Перської затоки № 1324.
Перебуваючи у шлюбі, позивач народила дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач по справі.
Відповідно до довідки Посольства України в Об'єднаних Арабських Еміратах від 14.06.2015 року № 505/8 дитина - ОСОБА_4 зареєстрований як громадянин України.
Подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, а тому з листопада 2014 року подружжя проживають окремо.
З 22.12.2014 року позивач, з дітьми та матір'ю стали проживати в Києві за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно довідки форми 3 № 283 від 26.06.2015 року позивач, її молодший син - ОСОБА_4, її матір та старший син зареєстровані разом за адресою: АДРЕСА_1.
Стаття 21 СК України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Крім того, відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Судом встановлено, що спільного господарства подружжя не веде, сімейних стосунків не підтримують з листопада 2014 року, мешкають окремо, сім'я сторін існує формально.
Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи, що подальше перебування у шлюбі може суперечити інтересам сторін, а тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем.
Що стосується частини вимог позивача щодо визначення місця проживання малолітньої дитини громадянина України ОСОБА_4 разом з матір'ю - позивачем по справі за місцем її проживання в Києві, то в цій частині позов також підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Довідкою № 89 від 09.11.2015 року підтверджується, що малолітній ОСОБА_4 відвідує дитячий садочок з жовтня 2015 року.
Крім того, у підтвердження доводів позовної заяви, позивач надала характеристику № 90 від 12.11.2015 року із дитячого садочка № 805 на сина ОСОБА_4, що він зростає і розвивається в здоровій, гармонійній обстановці. Вихованням дитини займається мати та бабуся.
Судом встановлено, що в садочку, де навчається ОСОБА_4, дитина має сталі відносини, затверджений розклад занять для дітей раннього віку «Бджілка».
Згідно листа з дитячого садочку № 805 від 12.11.2015 року ОСОБА_4 має певний розподіл часу на процеси життєдіяльності дітей раннього віку в садочку.
Довідкою № 1841 від 12.11.2015 року ОСОБА_4 поставлений на облік в дитячу поліклініку КНП «ЦПМСД № 2» Дарницького району м. Києва, отримує належний догляд, має щеплення за віком.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України.
Відповідно до ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 статті 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Враховуючи надані докази, суд приходить до висновку, що відповідач жодного з покладених законами на батьків обов'язків не виконує, протягом тривалого часу не проявляє до сина батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує його, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги.
Крім того, актом обстеження умов проживання позивача від 02.12.2016 року встановлено, що ОСОБА_4 відведена окрема ізольована кімната, в якій відповідно до віку, потреб та статі дитини розміщено ліжко, іграшки, ігри, меблі для збереження сезонних речей та речей повсякденного вжитку.
Окрім того, судом були досліджені надані позивачем рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року, яке набуло чинності ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб про забезпечення повернення малолітньої дитини ОСОБА_4 до США. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2016 року зазначені рішення та ухвала Апеляційного суду м. Києва залишені без змін.
Зазначеними рішеннями було встановлено, що «малолітній ОСОБА_4 з 25 червня 2015 року проживає та зареєстрований у кв. АДРЕСА_1, де постійно проживають та зареєстровані його мати- ОСОБА_2., брат, бабуся та дядько. …Крім того, попередні суди встановили, що з урахуванням віку сина позивача, особливостей режиму життя дитини такого віку, її потреби на увагу та безпосередню участь дорослих у забезпеченні життєдіяльності дитини, станом на грудень 2014 року відсутні підстави вважати, що батько ефективно здійснював своє право піклування щодо малолітнього сина - ОСОБА_4, а повернення дитини може завдати їй фізичної або психічної шкоди або створити для дитини нетерпиму обстановку та порушити її тісний зв'язок з матір'ю…»
Частиною 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо ставлення дитини до обох батьків, прихильності до кожного з батьків, вік дитини, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання.
Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.
Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України а також закріплено у багатьох міжнародних актах: Загальною декларацією прав людини від 10 грудня 1948 року (ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року (ст. 12), Протоколом N 4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод від 16 вересня 1963 року (ст. 2) та іншими.
У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.
Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст. 141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини.
Проте судом встановлено, що саме позивач - мати дитини проводить з сином час, маючи на це можливість, приділяючи увагу та займаючись його розвитком. Протягом дня дитина знаходиться під наглядом матері, бабусі та навіть ввечері лягає спати разом з матір'ю. Батько дитини - відповідач по справі дитиною не опікується, участі у його вихованні та утриманні не приймає, що на думку суду, свідчить про те, що станом на час вирішення спору між батьком та сином втрачені усталені батьківські зв'язки.
Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.
З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності та співставленні,належності, допустимості, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, виходячи з інтересів дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з його матір'ю - позивачем по справі.
Статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 974,40 грн.
Керуючись ст. ст. 104,110,112 , 19, 150, 153, 161 - 162 СК України, Законом України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року № 2709-IV, Законом України ,,Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212, 213-215, 224-226, 232, 233 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ опіки, піклування та усиновлення у справах дітей Дарницької районної у місті Києві Державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю - ОСОБА_2 задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 25 травня 2013 року у церкві св. Ендрю, Абу-Дабі у Єпархії Кіпру і країн Перської затоки № 1324 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3- розірвати.
Визначити місце проживання малолітньої дитини, громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю - ОСОБА_2, за адресою: Україна, АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 974, 40 грн. (дев'ятсот сімдесят чотири гривні сорок копійок).
Відповідач, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.229 ЦПК України. Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: Комаревцева Л.В.