Номер провадження 2/243/3220/2016
Номер справи 243/6373/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«25» серпня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Хаустової Т.А.,
за участю: секретаря судового засідання - Шевченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного наукового центру Російської Федерації Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна холдингова компанія «Всеросійський науково - дослідницький та проектно - конструкторський інститут металургійного машинобудування імені академіка О.І. Целікова» «ВНІІМЕТМАШ» в особі представництва в Україні про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
ОСОБА_1 звернувся до Слов»янського міськрайонного суду з позовною заявою до Державного наукового центру Російської Федерації Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна холдингова компанія «Всеросійський науково - дослідницький та проектно - конструкторський інститут металургійного машинобудування імені академіка О.І. Целікова» «ВНІІМЕТМАШ» в особі представництва в Україні про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що з 03 вересня 2007 року по 31 жовтня 2014 року він працював в представництві відповідача в Україні на посади старшого інженера.
З 31 жовтня 2014 року він на даному підприємстві не працює у зв»язку з звільненням за скороченням штату працівників, тобто з підстав, передбачених п.1 ст. 40 КЗпП України.
На момент звільнення повний розрахунок з ним підприємство не здійснило. Не здійснений підприємством з ним розрахунок і до теперішнього часу.
Він неодноразово звертався до керівництва підприємства з приводу виплати йому заборгованості по заробітній платі, однак, в порушення ст. 116 КЗпП України до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі йому так і не виплачено.
Вважає, що відповідач в особі представництва в Україні повинен виплатити йому грошову компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з 17 грудня 2014 року по 26 липня 2016 року, що складає 401 робочий день.
До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 25 серпня 2016 року від позивача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити його позовні вимоги ( а.с. 20).
Представник відповідача - Державного наукового центру Російської Федерації Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна холдингова компанія «Всеросійський науково - дослідницький та проектно - конструкторський інститут металургійного машинобудування імені академіка О.І. Целікова» «ВНІІМЕТМАШ»- представництво в Україні до судового засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується Повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.17,18).
У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:
-юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців;
-фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку».
Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин.
Представник відповідача повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного наукового центру Російської Федерації Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна холдингова компанія «Всеросійський науково - дослідницький та проектно - конструкторський інститут металургійного машинобудування імені академіка О.І. Целікова» «ВНІІМЕТМАШ» в особі представництва в Україні про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обгрунтованість.
У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу».
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не ріже двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів.
Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.
Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно- правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».
Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов»язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов»язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працював у відповідача в період з 03 вересня 2007 року ( Наказ № 29К/В від 03 вересня 2007 року «Про прийом на роботу») по 31 жовтня 2014 року і був звільнений за скороченням штату працівників, тобто з підстав, передбачених ч.1 ст. 40 КЗпП України ( Наказ № 5К/в від 31 жовтня 2014 року «Про звільнення з роботи») ( а.с.7,8).
При звільненні ОСОБА_1 з підприємства відповідач був зобов'язаний провести з ним повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем.
Однак, до теперішнього часу Рішення Слов»янського міськрайонного суду від 16 грудня 2014 року не виконано.
У відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України "В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку".
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці.
Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ "Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
З урахуванням вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з підприємства середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 грудня 2014 року по 26 липня 2016 року.
У відповідності до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати ( ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.
Враховуючи ті обставини, що на теперішній час підприємство - Державний науковий центр Російської Федерації Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна холдингова компанія «Всеросійський науково - дослідницький та проектно - конструкторський інститут металургійного машинобудування імені академіка О.І. Целікова» «ВНІІМЕТМАШ» в особі представництва в Україні не здійснило з позивачем ОСОБА_1 повного розрахунку - не виплатило йому заборгованість по заробітній платі, то перебіг тримісячного строку звернення до суду не розпочинався.
Також, Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 надано офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.
Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116,117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення ."
Тому з підприємства - Державний науковий центр Російської Федерації Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна холдингова компанія «Всеросійський науково - дослідницький та проектно - конструкторський інститут металургійного машинобудування імені академіка О.І. Целікова» «ВНІІМЕТМАШ» в особі представництва в Україні на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку - з 17 грудня 2014 року по 26 липня 2016 року, що складає 401 робочий день за 5-ти денним робочим тижнем.
Згідно Довідки №11 від 20 листопада 2014 року, виданої Державним науковим центром Російської Федерації Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна холдингова компанія «Всеросійський науково - дослідницький та проектно - конструкторський інститут металургійного машинобудування імені академіка О.І. Целікова» «ВНІІМЕТМАШ» в особі представництва в Україні у відповідності до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 ( зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348) середньоденний заробіток позивача складає 156,66 гривень. ( а.с.4).
Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин).
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку підлягають задоволенню повністю.
Також, у відповідності до вимог ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання позовних заяв в порядку цивільного судочинства майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, за подання позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України „ Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог".
У зв'язку з чим, з відповідача - Державного наукового центру Російської Федерації Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна холдингова компанія «Всеросійський науково - дослідницький та проектно - конструкторський інститут металургійного машинобудування імені академіка О.І. Целікова» «ВНІІМЕТМАШ» в особі представництва в Україні на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 628 грн. 21 коп. за вимоги майнового характеру.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,27,59,60,88,192,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст. 117 КЗпП України, Законом України "Про оплату праці", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", Законом України "Про судовий збір", суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного наукового центру Російської Федерації Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна холдингова компанія «Всеросійський науково - дослідницький та проектно - конструкторський інститут металургійного машинобудування імені академіка О.І. Целікова» «ВНІІМЕТМАШ» в особі представництва в Україні про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто Слов"янським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача або третьої особи, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова