Справа № 635/3847/16-ц
Провадження № 2-о/635/97/2016

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Панас Н.Л.
при секретарі Сайко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт.Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення, -
ВСТАНОВИВ:
Заявник будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду, у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.
Представник заявника у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.
Представник Міністерства юстиції України у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, просив розглядати справу за наявними в матеріалах справи доказами. Тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутність.
Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява обгрунтована та підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.11 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України.
Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.3 ст.11 вищевказаного Закону за фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.
Відповідно до ст.4 ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.
За змістом ст.ст. 328, 657 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає державній реєстрації.
Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, а якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації - з моменту такої реєстрації (ч.1 ст. 334 ЦК України).
У відповідності з п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім"я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім"ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз"яснив пленум Верховного суду України у пункті 12 своєї постанови № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з наступними доповненнями та змінами) при розгляді справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім"я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім"ям, по батькові, прізвищем, часом і місцем народження, цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі факту належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки в прізвищі, імені, по батькові, або замість імені та по батькові вказані ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 січня 2007 року заявник отримав державний акт на право власності на земельну ділянку (бланк серії ЯД №583425) та став власником даної земельної дялянки (а.с. 9)
Однак, посвідчуючи вищевказаний договір, нотаріус ОСОБА_2 внесла в нього дані щодо прізвища, імя та по батькові заявника російською мовою як «Кадигроб Олег Иванович», у той же час як вбачається з паспорту громадянина України серії МК №120390, виданого 05 листопада 1996 року Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС України в Харківській області, прізвище заявника на російській мові зазначено, як «Кадыгроб» (а.с.4-5).
Зазначена обставина перешкоджає заявнику в реалізації свого права власності на вищевказану земельну ділянку.
Таким чином, оскільки на теперішній час в позасудовому порядку внесення змін щодо прізвища у зазначеному договорі купівлі-продажу є неможливим, а встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно для реалізації права власності на вищевказану земельну ділянку, суд вважає можливим задовольнити вимоги у повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.5, 6, 8, 10, 60, 212-215, 218, 256-259 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржене сторонами повністю або частково до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Апеляційна скарга подається у письмовій формі протягом десяти днів зі дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні при оголошенні рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів зі дня отримання копії рішення.

Суддя Н.Л.Панас