Справа № 202/2317/16-ц
Провадження №2/0202/1456/2016
18 квітня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого - судді Мороза В.П.,
при секретарі - Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дніпропетровська регіональна філія Державне підприємство центр Державного земельного кадастру, про визнання права власності на земельну ділянку,

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Дніпропетровська регіональна філія Державне підприємство центр Державного земельного кадастру, про визнання права власності на земельну ділянку.
При зверненні до третьої особи із заявою про приватизацію земельної ділянки йому було відмовлено, оскільки власником даної земельної ділянки є відповідач ОСОБА_2, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку виданий 18.01.1999 р. на імя колишнього власника спірної земельної ділянки.
Посилаючись на те, що цільове призначення земельної ділянки ним не змінювалось, просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Оранжерейна,45.
Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Згідно ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на викладене судом ухвалено проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та винести заочне рішення.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДПД* № 020588, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1089 га, розташованої по вул. Оранжерейній, 45 в м. Дніпропетровську. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд.
Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що випливають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Як зазначено в ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт про право власності на земельну ділянку.
В ст. 116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768 - 111 зазначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
За приписами ч.1 і ч.2 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Цільовим призначенням спірної земельної ділянки є будівництво та обслуговування житлового будинку. За таких обставин при переході права власності на будинок разом з ним до позивача перейшло і право власності на спірну земельну ділянку.
За таких обставин при переході права власності на будинок разом з ним до позивача перейшло і право власності на спірну земельну ділянку.
Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Враховуючи, що права і обов'язки відповідача не порушуються, приймаючи до уваги наявність свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 28.12.2015 р., за яким переходить право власності на земельну ділянку, на якій воно розміщено, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги.
За такого суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, та слід визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, розташовану по вул. Оранжерейній, 45 у м. Дніпропетровську.
Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів із дня отримання копії.

Суддя В.П. Мороз