Справа № 242/3117/16-2
Провадження № 2/242/999/16
12 грудня 2016 року м. Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Владимирської І. М., при секретарі Козаковій Н.Г.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове в порядку заочного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Посилаючись на це, вважає, що в даному випадку наявна сукупність таких юридичних фактів як набуття автомобіля за кредитні кошти, повернення яких відбулось за час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, що створює правовий режим спільності спірного транспортного засобу.
В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, та зазначила, що оскільки з відповідачем не досягнуто згоди щодо вартості майна, що підлягає поділу, і ним не вчинено дій щодо попереднього внесення грошової суми в рахунок компенсації частки в цьому майні на депозитний рахунок суду, позивач просить суд визначити їй ? частку в автомобілі без його реального поділу і залишити його у спільній частковій власності, а також просить стягнути з відповідача судові витрати.
Позивач та його представник в судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Надали суду письмову заяву, в який підтримали обставини позову, просили задовольнити вимоги, не заперечували проти ухвалення у справі заочного рішення, просили розглянути справу у відсутність позивача та його представника.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому частиною першою статті 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутність відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 10 січня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.
Правовідносини з приводу підстав набуття права спільної сумісної власності подружжя, способу та порядку поділу спільного майна регулюються главою 8 Сімейного кодексу України (далі СК).
У відповідності до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним з подружжя укладено договорі в інтересах сімї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності (стаття 61 СК).
Згідно зі статтею 63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Встановлені судом обставини щодо придбання відповідачем автомобіля, який є предметом спору, за рахунок кредиту, запозиченого в банківській установі і повернення якого відбулось за час шлюбу з позивачем, зумовлює висновок про набуття права спільної сумісної власності на дане майно.
Відповідно до положень статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.
Згідно частині першій статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Пленум Верховного Суду України в постанові № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначив у пункті 25, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина 2 статті 183 ЦК).
З огляду на це, транспортний засіб, що є предметом спору, є неподільним майном, а тому не може бути поділений в натурі між сторонами спору.
Разом із цим, згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації частки в спірному автомобілі недостатньо для поділу даного майна у заявлений позивачем спосіб з-за відсутності зі сторони другого з подружжя відповідача дій з попереднього внесення відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду.
Тому, суд приходить висновку про поділ спірного майна шляхом визначення ідеальних часток подружжя ОСОБА_2 в цьому майні і залишенням його у спільній частковій власності.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 368 ЦК України, ст.ст.60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст. 169, 212-215, 224-227 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 повернення судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до місцевого суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя