У х в а л а

іменем україни

28 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, стягнення грошових коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, третя особа -Личаківський районний відділ Державної міграційної служби Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, зняття осіб з реєстраційного обліку, зобов'язання до вчинення дій, за касаційною скаргою ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5. та ОСОБА_6., ОСОБА_7. звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом надання безперешкодного доступу, а саме ключів від вхідних дверей до вказаного будинку, а також стягнути з відповідачів на користь всіх позивачів, у тому числі неповнолітніх, вартість витрат, проведених на поліпшення вартості зазначеного будинку у розмірі 30 151 грн 02 коп. В обґрунтування вимог позивачі зазначали, що ОСОБА_4 та двоє його неповнолітніх дітей зареєстровані у житловому будинку по АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_8 Разом з дружиною ОСОБА_7 та дітьми вони проживали у вказаному будинку до листопада 2013 року. Згодом, відносини між ними та відповідачами погіршилися у зв'язку із чим відповідачі почали чинити перешкоди у користуванні майном, що мало наслідком порушення кримінальної справи, яка у подальшому закрита у зв'язку із примиренням сторін. Через протиправну поведінку відповідачів добровільно владнати конфлікт щодо користування спірним будинком не вдається. Крім того, проживаючи у спірному будинку позивачі протягом 2012 року здійснили у ньому покращення на загальну суму 30 151 грн 02 коп., проти яких відповідач не заперечував. Оскільки всі здійснені покращення відокремити неможливо, позивачі просили стягнути їх вартість.

У жовтні 2015 року ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, обґрунтовуючи вимоги тим, що у липні 2013 року їхній син ОСОБА_4 разом із своєю сім'єю без поважних причин, добровільно, без будь-яких примусів виселився із будинку по АДРЕСА_1 та почав проживати за адресою: АДРЕСА_2. Будь-якої домовленості про збереження права користування будинком по АДРЕСА_1 за сім'єю сина між сторонами не укладалося. Власником будинку є ОСОБА_8, а відповідачі за зустрічним позовом права власності на таке майно не мають. Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житлом, усунути перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом позбавлення права користування жилими приміщеннями із зняттям відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання у будинку по АДРЕСА_1. А також зобов'язати Личаківський районний відділ Державної міграційної служби Головного управління України у Львівській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання у спірному будинку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2016 року, первісний позов задоволено частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6. в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом надання безперешкодного доступу, а саме надання ключів від вхідних дверей до вказаного будинку. У задоволенні решти позовних вимог первісного позову та у зустрічному позові відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині задоволення вимог первісного позову та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні вимог первісного позову та в частині вирішення зустрічного позову не оскаржуються, тому в цій частині в порядку ст. 355 ЦПК України не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір та усуваючи перешкоди ОСОБА_4 та неповнолітнім дітям у користуванні спірним житловим будинком, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 і ОСОБА_6. вселилися та були зареєстровані у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 зі згоди власника ОСОБА_8, на правах члена сім'ї.

При цьому, суди дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_4 разом з сім'єю не має можливості користуватися спірним будинком з поважних причин, оскільки між сторонами у справі склалися неприязні стосунки та через відсутність ключів від спірного будинку.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, а тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта