Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2016 Справа №607/15489/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі: Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи винною у заподіянні шкоди, зобовязання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення підпірної стіни на земельній ділянці відповідача за його кошти, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати ОСОБА_2 винним у заподіяні шкоди, що полягає в знятті земельного покриття на його ділянці, створення цим перешкод у користуванні земельною ділянкою та порушень права приватної власності на земельну ділянку, зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою в с. Підгороднє по вул. Подільська,8, шляхом виділення ним на його ділянці земельної площі розміром 0,70м по ширині та 30м в довжину для спорудження підпірної стіни з метою відновлення знятого ним земельного покриття на його ділянці, збудувати підпірну стіну згідно виготовленого проекту за кошти ОСОБА_2 спеціалізованою будівельною організацією.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримують повністю, в їх обґрунтування ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2, який є суміжним землевласником, в період 2004 року проводив на своїй земельній ділянці земельно-планувальні роботи, а також будівельні роботи по спорудженні житлового будинку. Під час їх проведення, ОСОБА_2 за допомогою важкої техніки бульдозером вибрав грунт не тільки на своїй земельній ділянці, а ще на території ОСОБА_1, знявши шар грунту розміром 1,5 метра в ширину та 30 метрів в довжину, чим суттєво змінив рельєф земельної ділянки та порушив ландшафт земельного покриття, внаслідок чого між земельною ділянкою ОСОБА_1 та ділянкою ОСОБА_2 утворився перепад висот грунту від 0,4м до 1,5м. Стверджує, що ОСОБА_2 самовільно зайняв частину території земельної ділянки ОСОБА_1 та зняв на ній земельне покриття. А відтак, виникла необхідність встановлення підпірної стіни по проекту, який був виготовлений на замовлення ОСОБА_1 Захоплення частини його ділянки та зняття грунту на ній зробило для ОСОБА_1 неможливим заїзд на його територію, і хоча межі земельних ділянок відновлено землевпорядною організацією і визнано ОСОБА_2, відсутність земельного покриття та глибокий обрив стали для ОСОБА_1 основною перешкодою в користуванні земельною ділянкою. На неодноразові звернення із вимогою встановити підпірну стіну та відновити земельне покриття ОСОБА_2 не реагує. Зазначає, що він намагався знайти компроміс щодо вирішення питання, а саме запропонував ОСОБА_2 встановити підпірну стіну за кошти ОСОБА_2 і на його території, а ОСОБА_1 за власні кошти відновить земельне покриття на своїй земельні ділянці, проте ОСОБА_2 згоди не надав.

Таким чином, просить в судовому порядку визнати ОСОБА_2 винним у заподіяні шкоди, яка полягає в знятті ним земельного покриття на ділянці ОСОБА_1, створення цим перешкод у користуванні земельною ділянкою та порушень права приватної власності на земельну ділянку, а також зобовязати ОСОБА_2 за власні кошти і на його ж земельній ділянці розміром 0,80м. шириною та 30м. в довжину встановити згідно розробленого проекту підпірну стіну.

В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнають, мотивуючи тим, що позивачем не доведено того факту, що ОСОБА_2 проводив земляні роботи та зняв шар грунту на земельній ділянці ОСОБА_1, так як ним також виконувалися будівельні роботи, не мотивовано та необґрунтовано ОСОБА_1 просить суд зобовязати ОСОБА_2 встановити підпірну стіну саме на ділянці ОСОБА_2, а не на межі між їхніми земельними ділянками. Зазначає, що запропонований ОСОБА_1 компроміс вирішення спору не приймає, оскільки спорудження підпірної стіни повинно бути на межі земельних ділянок суміжних землевласників і за спільні кошти, не розуміє, чому саме має будуватися підпірна стіна, а не інша конструкція. Стверджує, що він не займав самовільно частини земельної ділянки ОСОБА_1, так як межі їхніх земельних ділянок не порушенні. Без проведення земельно-технічної експертизи не можливо встановити чіткої площі, яка необхідна для спорудження підпірної стіни, де вона повинна будуватися, чи є інший спосіб вирішити питання спорудження іншої конструкції, яка б завдала меншої шкоди та затрат для землевласників, не встановлено факту зайняття ОСОБА_2 частини земельної ділянки ОСОБА_1, а також в якій площі і який обєм грунту нібито був знятий ОСОБА_2 із земельної ділянки ОСОБА_1

Крім цього, при вирішенні спору просить застосувати наслідки спливу терміну позовної давності для звернення із позовом до суду, оскільки про наявність нібито порушень з боку ОСОБА_2 позивач знав ще із 2004 року, про що ним зазначено в позові, подавав різного роду позови до суду, зокрема і звертався із позовом щодо встановлення підпірної стіни.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,16 га в с. Підгороднє Тернопільського району, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку від 19.06.2008р. №294349.

Відповідач ОСОБА_2 набув згідно Договору дарування від 26.12.2003р. право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку в с. Підгороднє по вул. Подільській,6.

Суміжним землевласником ОСОБА_1 є ОСОБА_2, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,16 га №886160 від 06.12.2010р.

Згідно листа Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства від 18.01.2005р. №11, який адресований ОСОБА_1 по розгляду його звернення щодо доцільності спорудження підпірної стіни між суміжною земельною ділянкою ОСОБА_2, встановлено, що гр. ОСОБА_2 під час будівельно-планувальних робіт було порушено ландшафт земельного покриття, внаслідок чого між ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 утворився перепад висот грунту від 0,4м до 1,5м, що ускладнює заїзд на територію ділянки гр. ОСОБА_1 Архітектура вважає, що між суміжними земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно встановити підпірну стіну згідно виготовленого проекту.

На клопотання позивача для підтвердження викладених ним пояснень та доведеності вчення ОСОБА_2 неправомірних дій, а саме зняття грунту на земельній ділянці ОСОБА_1 в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Із показів свідка ОСОБА_5 вбачається, що він на прохання сина позивача в квітні-травні 2004 року допомагав складати цеглу. На сусідній земельній ділянці працював трактор, який згортав землю на сусідній земельній ділянці, і ковшем зачепив частину грунту на земельній ділянці ОСОБА_1, фактично вигорнув грунт. ОСОБА_1 в подальшому натягнув шнурок по межі і було видно, що частину грунту із земельної ділянки ОСОБА_1 було вигорнуто, а в іншій частині нагорнено. ОСОБА_1 після розмови із невідомими особами розказав, що це були два брати і після закінчення будівельних робіт вони відновлять межу та покрив земельної ділянки ОСОБА_1

Із показів свідка ОСОБА_4 вбачається, що він допомагав складати будівельні матеріали на земельні ділянці ОСОБА_1 у квітні-травні 2004 року. На сусідній земельній ділянці, на якій проводилися будівельні роботи, працював трактор і горнув землю із згори земельної ділянки, захопив земельну ділянку ОСОБА_1 Після розмови із сусідом, ОСОБА_1 розказував, що після закінчення робіт сусіди відновлять паркан та покриття земельної ділянки.

Із показів свідка ОСОБА_3 вбачається, що він допомагав ОСОБА_1 у весняний період 2004 року розкладати цеглу на прохання його сина на земельній ділянці ОСОБА_1 На сусідній земельній ділянці працював бульдозер, горнув землю згори ділянки, в процесі розпланування ділянки захопив ділянку ОСОБА_1, вигорнув частково грунт із ділянки ОСОБА_1 і також нагорнув значний обєм землі. ОСОБА_1 після розмови із сусідами, як він так думав, розказав, що вони пізніше відновлять частину грунту.

На клопотання відповідача був допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, із показів якого свідчить, що він є рідним братом відповідача ОСОБА_2 Зазначає, що на його земельній ділянці, коли він був її користувачем, зокрема в квітні-травні 2004 року, будь-якого трактора не було, всі роботи по розгортанні та вивозу землі проводилися вручну, без важкої техніки і він не міг захопити земельну ділянку ОСОБА_1, вигорнути або ж нагорнути на його частину ділянки грунт, спричинивши при цьому перепад висоти грунту. В 2003 році він подарував своєму братові ОСОБА_2 1/2 частину незавершеного будівництва і в 2010 році брат став власником 1/2 частини земельної ділянки.

Також, на клопотання відповідача в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8. Із їхніх показів вбачається, що вони близько 10 років тому, на прохання батька ОСОБА_2 допомагали виконувати будівельні роботи. Бачили, як сусід ОСОБА_1 виконував якійсь земляні роботи. На земельній ділянці ОСОБА_2 важкої техніки не було. Станом на проведення ними будівельних робіт земельні ділянки були в похилому стані, ділянка ОСОБА_1 перебувала вище рівня ділянки ОСОБА_2, на земельній ділянці ОСОБА_1 був насип землі та чіткіше нічого пригадати не можуть.

У відповідності до статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобовязанні не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Частина 1 статті 103 Кодексу закріплює обовязок власників і землекористувачів використовувати землі відповідно до їх цільового призначення та завдавати якнайменше незручностей власникам та землекористувача сусідніх земельних ділянок, а саме необхідність вибору таких способів використання земельних ділянок, за яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається якнайменше незручностей.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, матеріалами справи, а саме інформацією, яка міститься в листі Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства від 18.01.2005р. №11, а також показами свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтверджуються ті обставини, що відповідач ОСОБА_2, будучи співвласником незавершеного будівництвом житлового будинку і при цьому не маючи у користуванні земельної ділянки, протягом квітня-травня 2004 року проводив на земельній ділянці планувально-земельні роботи із залученням техніки трактора (бульдозера). Під час проведення вказаних робіт, не проконтролювавши їх вчинення та у межах земельної ділянки, на якій проводилося будівництво житлового будинку згідно його генплану забудови, допустив часткове зняття шару грунту із ділянки ОСОБА_1, і одночасно здійснено насип землі, що спричинило перепад висот грунту між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом оцінюється критично.

Позивачем до матеріалів справи долучений робочий проект «Підпірна стіна між земельними ділянками власників гр. ОСОБА_9 і гр. ОСОБА_6 в с. Підгороднє Тернопільського району», виконаного на замовлення ОСОБА_1 Державним проектним інститутом «Львівський промбудпроект» Тернопільський філіал в 2004 році.

Відповідно до п. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання і статтею 3 ЦПК України надано право на звернення до суду за їх захистом.

Як встановлено судом і не заперечується самим позивачем, про вчинення неправомірних дій ОСОБА_2, які виражаються у знятті шару грунту із земельної ділянки ОСОБА_1, що спричинило значний перепад висот грунту, і як наслідок ОСОБА_1 не може в повній мірі використовувати свою земельну ділянку, позивач знав у квітні-травні 2004 року при проведенні суміжними землекористувачами планувально-земляних робіт.

Із даного спору, 16 лютого 2007 року Тернопільським міськрайонним судом прийнято рішення по справі №2-1280/2007, яке набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 19.04.2007р. В дані справі ОСОБА_1, поряд з іншими заявленими вимогами, просив суд визначити йому порядок встановлення підпірної стіни на межі земельної ділянки із ОСОБА_2 і за результатами прийнятого судом рішення в цій частині задоволення позову було відмовлено.

Проте, позивач, 10 вересня 2015 року повторно звернувся до суду із позовною вимогою до ОСОБА_2, в якій просив зобовязати саме ОСОБА_2 встановити підпірну стіну за його ж кошти і на виділеній ОСОБА_2 частини його земельної ділянки.

Стаття 256 Цивільного кодексу України надає визначення позовної давності це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або пор особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні подали клопотання про застосування строків позовної давності, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 із 2004 року знав про нібито порушення ОСОБА_2 його прав, починаючи із 2008 року після прийняття Тернопільським міськрайонним судом рішення в 2007 році про відмову ОСОБА_1 у встановлені ним підпірної стіни, ОСОБА_1 із будь-якими майновими чи іншими вимогами, як до нього особисто, так і до інших уповноважених на те органів, спрямованих на відновлення шару грунту на його земельні ділянці з приводу порушень ОСОБА_2 вимог земельного законодавства, не звертався, а тому підстав для зупинення або переривання строків позовної давності не встановлено.

При розгляді справи, судом встановлено, що позивачем пропущений встановлений строк на звернення до суду за захистом свого цивільного права, оскільки про порушення якого з боку ОСОБА_2 знав ще із 2004 року і Робочий проект встановлення підпірної стіни був в наявності із 2004 року, не обґрунтовано позивачем причин його пропуску, які суд вважає не поважними, відсутність підстав, які передбачені ст.ст. 263, 264 ЦК України щодо зупинення перебігу чи переривання позовної давності.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобовязання ОСОБА_2 встановити підпірну стіну за його кошти і за рахунок виділеної ним земельної ділянки згідно розробленого проекту слід відмовити в звязку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Заявлена ОСОБА_1 позовна вимога про визнання винним ОСОБА_2 у заподіяні шкоди, що полягає в знятті земельного покриття на його ділянці, створення цим перешкод у користуванні земельною ділянкою та порушень права приватної власності на земельну ділянку не може заявлятися і розглядати як окрема позовна вимога, оскільки вина є складовою цивільно-правової відповідальності, наявність і ступінь якої встановлюється судом із посиланням в мотивувальній частині рішення, що було зроблено.

Поряд з цим суд відзначає, що згідно статті 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони, зникли, перемістились або стали невиразними. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Частина 2 статті 108 цього Кодексу передбачає, що власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах.

Тому, вимоги позивача про встановлення підпірної стіни узгоджується із приписами статті 106, 108 Земельного кодексу України, за якими власник земельної ділянки ОСОБА_1 має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а не визначення порядку їх встановлення зобовязати відповідача ОСОБА_2 за його кошти і за рахунок частини земельної ділянки саме ОСОБА_2 встановити підпірну стіну, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і при тому, що п. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що підпірну стіну потрібно споруджувати на межі земельних ділянок і за спільні кошти, а на запропонований ОСОБА_1 варіант встановлення підпірної стіни він не згідний і при тих обставинах, що ОСОБА_1 не заявив на пропозицію суду клопотання про проведення у справі земельно-технічної експертизи, яка б надала відповідні висновки про можливе зайняття частини земельної ділянки, необхідність встановлення підпірної стіни, або було б запропоновано інший можливий спосіб із встановленням чіткої площі земельної ділянки, яка для цього необхідна, а не варіант згідно Робочого проекту встановлення підпірної стіни, який виготовлений ще у 2004 році і з цього часу вже відбулися певні зміни.

Долучені позивачем інші матеріали не мають істотного значення при заявлених ОСОБА_1 позовних вимог в частині визнання ОСОБА_2 винним у заповіданні шкоди та його зобовязання встановити підпірну стіну.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються та не стягуються.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 152, 153 Земельного кодексу України, ст.ст. 3, 60, 61, 212, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання винним ОСОБА_2 у заповіданні шкоди, що полягає в знятті земельного покриття, створення перешкод у користуванні земельною ділянкою, та зобовязання ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою в с. Підгороднє по вул. Подільська,8, шляхом спорудження за кошти ОСОБА_2 за рахунок частини земельної ділянки ОСОБА_2 площею розміром 0,70м по ширині та 30м в довжину підпірної стіни згідно виготовленого проекту спеціалізованою будівельною організацією відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дзюбановський Ю.І.