Є.У.№ 366/3340/16-ц
Пр. № 2/366/607/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 грудня 2016 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Мельниченко Т.В.,

за участю відповідача:ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Іванків справу за позовом ОСОБА_2 до ШПИЛІВСЬКОЇ сільської ради,третя особа Іванківська районна державна адміністрація про визнання права на земельну ділянку(пай),

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права на земельну ділянку(пай).

Позивачка мотивує свій позов тим,що народилася і проживала все своє життя в с.Шпилі Іванківського району Київської області. З 1944 року працювала в колгоспі імені Ворошилова с.Шпилі на різних роботах. За час свого існування колгосп Ворошилова декілька разів перейменовувався: «Радянська Україна»,потім СГВК»НИВА».

З 1962 року по 1985 рік за рішенням правління колгоспу вона працювала технічним працівником фельдшерсько-акушерського пункту с.Шпилі. Одночасно вона працювала в колгоспі різноробочою,що підтверджується Протоколом №10 засідання виконкому Шпилівської сільради від 17.10.1962 р.,протоколом №12,ОСОБА_3 відділу Іванківської районної державної адміністрації від 01.08. 2012 року та трудовою книжкою.

З 1 квітня 1985 року вийшла на пенсію з роботи в колгоспі «Радянська Україна». Заяву про вихід із членів колгоспу ніколи не писала.

Відповідно до пункту 6 Примірного статуту колгоспу,затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №910 від 28.11. 1969 року,»членство в колгоспі зберігається за особами, які тимчасово вибули з колгоспу у випадках припинення роботи по старості або інвалідності,якщо вони продовжують проживати на території колгоспу».

Так як значна кількість документів, що підтверджували її членство в колгоспі була втрачена,вона вимушена була звертатися до суду про встановлення факту її роботи та членства в колгоспі с.Шпилі Іванківського району Київської області,що було встановлено рішенням суду від 02 квітня 2014 року.

Після встановлення даного факту, вона звернулася до Шпилівської сільської ради з заявою про надання їй земельної ділянки за рахунок земель запасу, які було передано у резервний фонд Шпилівської сільської ради після розпаювання земель СГВК»НИВА».

Листом №02.20.190 від 07.10.2010 року Шпилівська сільська рада їй відмовила у наданні земельної ділянки та запропонувала звернутися до суду.

Позивачка просить визнати за нею, ОСОБА_2 право на земельну ділянку(пай).

Зобов»язати Шпилівську сільську раду задовольнити потребу в земельній ділянці ОСОБА_2 за рахунок земель запасу,які були передані в резервний фонд Шпилівської сільської Ради, після розпаювання земель СГВК «НИВА».

Зобов»язати Іванківську районну державну адміністрацію надати дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту документації із землеустрою,щодо відведення земельної ділянки у власність на земельну частку(пай).

В судове засідання позивач не з»явилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ,сільський голова с.Шпилі ОСОБА_1 позов визнав частково. Згоден,що ОСОБА_2 має право на земельну ділянку, але сільська рада її надати позивачу не може. Пояснив,що сільська рада не розпоряджається землями за територією населених пунктів. Земель запасу в сільській раді немає. Чи передавалися Шпилівській сільській раді землі запасу від СГВК»НИВА», відповідач інформацією не володіє.

Третя особа, Іванківська РДА, до суду не з»явилися. Подали заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Вислухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: визнати за ОСОБА_2 право право на земельну ділянку(пай),в розмірах,передбачених актом розпаювання землі СГВК»НИВА», зобов»язати Шпилівську сільську раду виділити ОСОБА_2 із земель запасу, переданих Шпилівській сільській раді Іванківського району Київської області, після розпаювання СГВК»НИВА»,в розмірах, визначених актом розпаювання земель СГВК »НИВА,з наступних підстав.

Так, з рішення Іванківського районного суду від 02 квітня 2014 року слідує,що ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 працювала протягом 196230 березня 1985 року у колгоспі с.Шпилі Іванківського району Київської області, який називався іменем Ворошилова ,а потім перейменовано «Радянська Україна». Рішення набрало законної сили 20.05. 2014 року.

Відповідно до Указу Президента України »Про порядок паювання земель,переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 8 серпня 1995 року слідує,що » паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним

сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським

кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у

тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних

сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних

сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення

їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної

частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена

колективного сільськогосподарського підприємства,

сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського

акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі

(на місцевості).

2. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного

сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського

кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в

тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються

членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства,

відповідно до списку, що додається до державного акта на право

колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових

гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства,

кооперативу, товариства є рівними.

3. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства,

кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки

переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що

обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою

Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на

земельну частку (пай).

Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах

визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та

середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських

угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства.

4. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями,

утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх

працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями

розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству,

кооперативу, товариству окремо приймається районною державною

адміністрацією.

В пункті 7 Указу Президента № 720/95 від 8.08.1995 р., вказано, що « Установити, що створюваний під час передачі земель у

колективну власність резервний фонд використовується для передачі

у приватну власність або надання у користування земельних ділянок

переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також

іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських

підприємств або які переселяються у сільську місцевість для

постійного проживання».

Відповідно до зазначених вище Указу Президента України та постанови Кабінету Міністрів України від 12 лютого 1996 р. № 187 "Про стан реформування земельних відносин", Державний Комітет по земельних ресурсах, Міністерство сільського господарства і продовольства України та ОСОБА_4 аграрних наук розробили методичні рекомендації щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств та організацій, затверджені наказом названих відомств від 4 червня 1996 р. № 47 /172/ 48.

Згідно з цими рекомендаціями, земельна частка (пай) передається в натурі громадянину, який має сертифікат на земельну частку, за його заявою.

Передача в натурі земельної частки (паю) громадянину здійснюється після складання "Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї)". Схему складають землевпорядні та інші організації, що мають на це дозвіл (ліцензію).

З метою забезпечення реалізації державної аграрної політики, прискорення реформування й розвитку аграрного сектора економіки на засадах приватної власності Указ Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" від 3 грудня 1999 р. № 1529 передбачив ряд заходів із забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств, господарств, господарських товариств, кооперативів, а також запровадження обовязкового укладення підприємствами, установами, організаціями, які використовують землю для сільськогосподарських потреб, договорів оренди земельної частки (паю), майнового паю з власниками цих часток (паїв) із виплатою орендної плати в натуральній або грошовій формі.

Серед інших заходів передбачено також забезпечення протягом 2000 2002 рр. видачі в установленому порядку державних актів на право приватної власності на землю всім бажаючим власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Державний акт це документ, який засвідчує, що особа, якій його видано, є повноправним власником земельної ділянки. Державні акти на право приватної власності на землю видає й реєструє відповідна місцева рада.

Державний акт на право приватної власності на землю також визначає розмір, місцеположення, межі ділянки та містить її схему. В деяких випадках громадянин може отримати більше ніж один наділ. У такому випадку в державному акті має бути вказано такі самі дані про всі ділянки. В державному акті, який видають замість земельного сертифіката, вказують цільове призначення ділянки або для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, або для ведення фермерського господарства. Право на отримання державного акта мають усі власники земельних сертифікатів. У разі втрати земельного сертифіката особа не втрачає свого права на отримання державного акта. Відновлення втрачених земельних сертифікатів провадить та районна державна адміністрація, яка їх видавала.

Ряд питань застосування земельного законодавства розяснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 25 грудня 1996 р. № 13, але в зазначеній постанові не відображені питання практики застосування указів Президента України щодо реформування аграрного сектора економіки.

Паюванню земель, згідно з чинним законодавством, підлягають сільськогосподарські угіддя, передані в колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільгосппідприємств.

Передача земель сільськогосподарських підприємств (кооперативів, акціонерних товариств) у колективну власність розпочалась з 15 травня 1992 р. згідно з постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 р. № 2200-XII "Про прискорення земельної реформи та приватизації землі".

Під час передачі земель у колективну власність створюється резервний фонд землі, який використовується для передачі в приватну власність або надання в користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, або які переселяються в сільську місцевість для постійного проживання.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р . право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому й залишалися членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Пункт 3.9 Статуту колективного сільськогосподарського підприємства передбачає, що членство в підприємстві зберігається за громадянами, які тимчасово вибули з підприємства у випадках:

проходження дійсної строкової служби;

обрання на виборчу посаду;

навчання з відривом від виробництва за направленням підприємства;

направлення на роботу в інші підприємства й організації з ініціативи підприємства на певний строк, установлений правлінням підприємства;

членство в підприємстві зберігається також за громадянами при припиненні роботи в звязку зі старістю або інвалідністю, якщо вони не виїхали на постійне місце проживання в іншу місцевість.

Статтею 19 Земельного кодексу України визначено девять категорій земель, а саме:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природо-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

г) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду

ж) землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Тобто землі запасу це землі, які не перебувають у власності або користуванні і віднесені до будь-якої категорії земель.

Що ж до земель резерву, то згідно зі статтею 5 Земельного кодексу України в редакції 1992 року було встановлено, що сільські і селищні Ради народних депутатів створювали на своїй території резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15% площі всіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів.

Частина земель резервного фонду, яка на час введення в дію цього кодексу належала господарствам, залишалася за ними на умовах постійного користування.

Крім того, цією ж статтею визначалося, що резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Далі, під час проведення паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств (КСП) Указом президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» було встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, які приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Отже, землі резерву це землі тільки сільськогосподарського призначення, які утворювалися за рахунок земель, які використовувалися КСП і не підлягали паюванню.

Слід памятати, що із земель резерву можуть надаватися у власність або користування земельні ділянки виключно для сільськогосподарських цілей, а із земель запасу відповідно до тієї категорії, до якої вони віднесені.

В судовому засіданні встановлено,що ОСОБА_2 народилася в 1930 році в с.Шпилі Іванківського району Київської області,де все життя проживала, працювала в колгоспі ім..Ворошилова, яке пізніше було перейменовано в колгосп «Радянська Україна» с.Шпилі,та реорганізоване в КСП»НИВА», являлася членом цього колгоспу,по направленню колгоспу працювала техпрацівником на ФАПі с.Шпилі та з 1985 року звільнилася з роботи у зв»язку з виходом на пенсію, не вибуваючи із членства колгоспу,однак, при паюванні землі не була включена до списку осіб, яким наділявся пай,а отже, Сертифікат на земельну частку(пай) їй не видавався.

Однак, як бувший член колгоспу та працівник соціальної сфери на селі, ОСОБА_2 має право на земельну ділянку, яка їй може бути виділена як із земель запасу,так і з земель резервного фонду, оскільки земельна ділянка(пай) на яку претендує позивач - це землі сільськогосподарського призначення, а отже цільове призначення землі не буде змінено,тому у задоволенні позову в частині надання земельної ділянки(паю) ОСОБА_2 слід задовольнити.

Оскільки позивачка не надала суду доказів про розмір земельних паїв, земельних ділянок, як наділялися членам колгоспу «Радянська Україна», (СГВА»НИВА») під час паювання, тому слід зазначити,що ОСОБА_2 може бути виділено земельну ділянку в розмірах, яка надавалася іншим членам СКВК, оскільки , відповідно до п.2 Указу Президента України »Про порядок паювання земель,переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 8 серпня 1995 року слідує розмір паїв членів конкретного товариства, в даному випадку СГВК»НИВА»(бувший ім.Ворошилова, «Радянська Україна»,) - є рівним.

Посилання відповідача щодо того, що чи немає в Шпилівській сільській раді земельного фонду, чи резервного фонду, нічим не обґрунтовано.

Щодо вимог Іванківської РДА надати дозвіл на розробку проекту документації землеустрою,спору немає,оскільки Іванківська РДА не є відповідачем по даній справі,а тому в цій частині позов слід відхилити.

На підставі викладеного, ст..ст. 5,19 Земельного кодексу України, керуючись ст..ст. 10,60,61, 88, 209-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати з ОСОБА_2 право на земельну ділянку(пай),в розмірах,передбачених актом розпаювання землі СГВК»НИВА».

Зобов»язати Шпилівську сільську раду виділити ОСОБА_2 із земель запасу, переданих Шпилівській сільській раді Іванківського району Київської області, після розпаювання СГВК»НИВА»,в розмірах, визначених актом розпаювання земель СГВК »НИВА».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Шпилівської сільської ради на користь держави судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд протягом 10 днів з часу проголошення, а особами, які були відсутні в судовому засіданні- в той же строк, після отримання копії рішення.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку на оскарження, а в разі подачі апеляційної скарги, - після прийняття рішення апеляційним судом Київської області.

Суддя :