Провадження №2/686/3655/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка дії у власних інтересах та як законний представник малолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діє у власних інтересах та як законний представник малолітньої ОСОБА_9, третя особи. які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, Перший міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_5 з вказаним позовом в якому зазначив, що на підставі виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду №14/19/796 від 03.09.2009 року було відкрито виконавче провадження стосовно стягнення з ОСОБА_3 на його користь 203 114,62 гривень. Рішенням господарського суду Хмельницької області від 26.08.2015 року у справі №924/967/15 було частково задоволено його позов до ОСОБА_3 про стягнення коштів та вирішено стягнути з останньої на його користь заборгованість у сумі 139 827,47 гривень. Зазначив, що ОСОБА_3 є крупним бізнесменом, володіє декількома магазинами, квартирами та транспортними засобами, один з яких до теперішнього часу перебуває у розшуку. З метою виключення можливості примусового стягнення боргу остання приховала уі свої статки та майно. Зазначив, що процес примусового виконання вказаних рішень суду триває понад 6 років, у звязку чим виконати рішення суду інакше ніж звернення стягнення на належну останній квартиру АДРЕСА_1 він не має можливості. 31.03.2011 року постановою державного виконавця був накладений арешт та оголошено заборону на відчуження вищевказаної квартири. На дату накладення вказаного арешту у цій квартирі були зареєстровані: ОСОБА_3 (боржник) та ОСОБА_6 донька останньої. Разом з цим, після накладеного арешту, ОСОБА_3 зареєструвала у вказаній квартирі двох малолітніх дітей, а саме ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час примусового виконання судового рішення ОСОБА_3 уникає від його виконання, добровільно борг не погасила, на вимоги державного виконавця стосовно надання доступу до її помешкання з метою опису належного їй майна не реагує та добровільно доступ до квартири не надає. У звязку з цим, за поданням державного виконавця, було отримано дозвіл суду на примусове проникнення о вказаного житла ОСОБА_3, під час якого було встановлено, що фактично у вказані квартирі ніхто не проживає: були відсутні дитячі речі, дитячі ліжка, іграшки тощо; відсутні продукти харчування; на меблях пил та павутиння, відсутнє опалення та перекрито газопостачання; на неодноразові виходи державного виконавця за цією адресою двері йому ніхто не відчиняв. Квартира АДРЕСА_2 в іпотеці в ПуАТ «Фідобанк» та останній не заперечує стосовно її реалізації. Разом з цим наявність малолітніх дітей, якій зареєстровані у цій квартирі перешкоджає в реалізації цього майна та відповідно виконання судових рішень. Про вказане свідчить відмова органу опіки та піклування Хмельницької міської ради надати дозвіл на реалізацію цієї квартири. Зазначив, що вказана відмова органу опіки та піклування є необґрунтованою та безпідставною, оскільки сама по собі реєстрація малолітніх дітей, з урахуванням того, що вони у цьому помешканні фактично не проживають, і така їх реєстрація була здійснена ОСОБА_3 лише з метою уникнення реалізації цієї квартири, не може бути підставою для прийняття такого рішення.

На підставі викладеного, посилаючись на положення ст..405 ЦК України, ст..ст.71, 72 ЖК України просив визнати ОСОБА_6 разом з її сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8 разом з її донькою ОСОБА_9 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №43 по вул. Камянецька, 101 у м. Хмельницькому та зняти їх з реєстрації за вказаною адресою.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зазначила, що ОСОБА_3 умисно та формально, лише з метою унеможливити реалізацію в рамках виконавчого провадження належної їй квартири зареєструвала в ній двох малолітніх дітей. Її донька ОСОБА_6, разом з сином, та ОСОБА_8, разом зі своєю донькою, ніколи в цій квартирі не проживали, а отже у судовому порядку можуть бути визнанні такими, що втратили право користування цим помешканням. Факт реєстрації відповідачів у цій квартирі перешкоджає реальному виконанню судових рішень, за якими на користь ОСОБА_5 були стягнуті грошові кошти з ОСОБА_3 (власниці квартири), а отже він має право на захист свого права в такий спосіб.

Представник відповідачів позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що ОСОБА_6, разом з своїм сином ОСОБА_11, а також ОСОБА_8, разом з свою донькою ОСОБА_9, зареєстровані та фактично проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Вказана квартира належить ОСОБА_3 на праві власності. Просив врахувати, що звертаючись до суду з вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог позивач послався на положення ст..391 ЦК України. Разом з цим позивач не є власником вказаної квартири, не володіє відповідно до встановлених законом підстав, а відтак не має права звертатися до суду з такими позовними вимогами (є неналежним позивачем). Також зазначив, що твердження позивача про те, що у вказаній квартирі ніхто не проживає є хибними, оскільки як ОСОБА_6, разом з дитиною, так і ОСОБА_8, разом з донькою, зареєстровані і фактично проживають у вказаному помешканні, іншої нерухомості у вказаних осіб у власності чи користуванні не має.

Третя особа ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_3. В належній їй квартирі окрім неї зареєстровані та фактично проживають її донька ОСОБА_6 разом з чином ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, та племінниця ОСОБА_8 з донькою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5. Зазначила, що реєстрація вказаних осіб у її помешканні відбулася у відповідності до вимог чинного законодавства. Факт проживання вказаних осіб у цій квартирі також підтверджений актом опису та арешту майна від 29.12.2015 року, згідно якого у квартирі було знайдено та вилучено належне її доньці майно, яке згодом за рішенням суду було виключено з вказаного опису та арешту. Також пояснила, що за станом здоровя вона припинила свою підприємницьку діяльність та вимушена була звільнитися з роботи. Належне їй майно вона не приховує та від виконання рішень судів про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_5 не уникає. ЇЇ дохід складається лише з пенсії, з якої здійснюються відповідні відрахування на погашення боргу. Іншого майна, на яке б могло бути звернуто стягнення у неї не має. Також вважала, що позивач не є ані власником, ані законним користувачем належної їй квартири, а отже не може ставити питання про усунення перешкод відповідно до ст..391 ЦК України.

Представник органу опіки та піклування Хмельницької міської ради позов не визнав. Зазначив, що до органу опіки та піклування Хмельницької міської ради надійшло звернення з ДВС стосовно надання зголи на реалізацію належної ОСОБА_3 квартири. Оскільки в цій квартирі зареєстровані малолітні діти, відповідно до діючого законодавства вони мають право на користування цим житлом. За таких обставин, з метою недопущення порушення прав малолітніх дітей було відмовлено у наданні такої згоди.

Представник Першого відділу ДВС ХМРУЮ в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини.

Як встановлено з матеріалів справи квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Згідно довідки №349 від 22.05.2014 року, яка видана ЖЕК №3 у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані і проживають: ОСОБА_3 (власник помешкання), зареєстрована з 01.08.1997 року; ОСОБА_6 (донька власника), зареєстрована з 16.08.2001 року, ОСОБА_7 (онук), зареєстрований з 28.12.2013 року, ОСОБА_8, зареєстрована з 02.06.2011 року та ОСОБА_10, зареєстрована з 02.06.2011 року.

Також встановлено, що на виконанні Першого відділу ДВС міста Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області перебувають накази № 14/19/796 від 03.09.2009 року та №924/967/15 від 07.09.2015 року, які були видані Господарським судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 203 114,62 гривень та 139 827,52 гривень відповідно. Виконавчі провадження за вказаними виконавчими документами були відкриті 10.05.2012 року (ВП №32838655) та 14.12.2015 року (ВП № 49618479) відповідно та виконавчі дії з їх примусового виконання здійснюються в рамках зведеного виконавчого провадження №33002569 на загальну суму 361 827,52 гривень.

За період примусового виконання наказу Господарського суду Хмельницької області №14/19/796 від 03.09.2009 року було стягнуто 38 374,31 гривня. Стягнення звернуто на заробітну плату (до часу звільнення боржника з роботи) та пенсію боржника.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач зазначив, що за вищевказаним судовими рішеннями з ОСОБА_3 на його користь були стягнуті кошти у загальній сумі яка перевищує 300 000 гривень. Боржник є власником нерухомого майна, спірної квартири, та з метою унеможливити її реалізацію, формально зареєструвала в ній двох неповнолітніх осіб, які фактично в цій квартирі не проживають. Вказане, порушує його права, передбачені ст..391 ЦК України, як власника майна (грошових коштів), які мають надійти йому при реалізації належного боржнику майна (квартири). За таких обставин, та посилаючись на те, що відповідачі фактично у спірній квартирі не проживають, та їх реєстрація перешкоджає реалізувати належну боржнику квартиру, просив визнати останніх такими, що втратили право користування цим житлом.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Відповідно до ч.2 ст..405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже за приписами вказаних статей вбачається, що за захистом свого порушеного права власності не повязаного із позбавленням володіння майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування цим майном належить власнику цього майна.

Як встановлено з матеріалів справи позивач не є власником квартири АДРЕСА_5, не має права ні користування, ні володіння вказаною квартирою, а отже і підстав ставити питання стосовно визнання осіб, таким що втратили право на користування у спірній квартирі не має.

Крім того, відповідно до положень ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі у спірній квартирі не проживають понад встановлені законом строки (понад один рік) без поважних причин, а отже втратили право користування спірним помешканням.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснили, що вони були присутніми під час проведення виконавчих дій з опису та арешту майна, яке знаходилося у квартирі АДРЕСА_6, що мало місце у грудні 2015 року. Зазначили, що під час опису майна у вказаній квартирі нікого не було, у звязку з чим був здійснений примусове проникнення до вказано квартири (на підставі відповідно рішення суду). При огляді вказаної квартири встановлено, що у ній ніхто тривалий час не проживає (в квартирі було не прибрано, відсутня їжа в холодильнику, речі, тощо), що також підтвердили сусіди.

Згідно відповіді Південно-Західного відділенні поліції ХВП ГУНП в Хмельницькій області №9499 від 25.08.2016 року вбачається, що на запит ОСОБА_1 було повідомлено, що під час перевірки факту не проживання у ІНФОРМАЦІЯ_6 неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_15, а також ОСОБА_8, ОСОБА_3 і ОСОБА_16 були опитані мешканці сусідніх кватир, які фактично підтвердили факт не проживання вказаних осіб за зазначеною адресою.

Разом з цим суд зазначає, що вказані пояснення свідків та відповідь Південно-Західного відділенні поліції ХВП ГУНП в Хмельницькій області не може бути прийнята до уваги як належний доказ підтвердження факту не проживання відповідачів у спірному помешканні без поважних причин понад встановлені законом строки, оскільки не містять даних про час, з якого відповідачі не проживають у цій квартирі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.03.2016 року у справі №686/1091/16-ц позов ОСОБА_6 був задоволений частково: виключити з опису та звільнити з-під арешту належне ОСОБА_6 майно: диван білого кольору з подушками (№ 6 в акті опису), килим хутряний з овчини (№ 8 в акті опису), пральну машину ELECTROLUX (№ 46 в акті опису), кухонний гарнітур (№ 43 в акті опису), килими (№ № 4, 28, 52 в акті опису), шафу-купе з тонованим склом, шафу-купе кутову, стіл консольний білений дуб, комплект стіл та 4 стільці колір венге, софу коричневу з білою оббивкою (№ № 24, 31, 9, 3, 23 в акті опису), роздатковий стіл, колір натуральний дуб (№ 42 в акті опису), витяжку з дерев'яним ободом (№ 44 в акті опису), стіл S-54 1 шт., стілець KS50k 4 шт. (№ 48 в акті опису), газовий водонагрівач Junkers (№ 55 в акті опису), Ліжко L-03 з матрацом Адмірал (№ 26 в акті опису), змішувач для ванни, змішувач для вмивальника (№ № 35, 41 в акті опису), металеву вішалку (№ 58 в акті опису), біле напівкругле крісло, стіл пеленальний, дитяче ліжко, шафу дводверну дитячу (№ № 7, 10, 11, 12, 13 в акті опису), кріплення настінне Barkan LCD Mount 24 В (№ 19 в акті опису), холодильник Ariston BCS313, плиту Ariston Piano CISPH 640MSTR, настінне кріплення Кронштейн Itech LCD 501 А, настінне кріплення Кронштейн Burkan (№ № 54, 45, 27, 47 в акті опису), кондиціонер Hitashi (№ 1 в акті опису), дзеркало Ж 1 (№ 39 в акті опису), світильник 2107.62-10, бра 2107.62-19 (№ № 5, 50, 16, 17 в акті опису), вазу з квітами, підсвічник металевий, люстру металеву 1516АВ, люстру металеву 1718/6 АВ, картину дитячу, дзеркало з підсвічниками (№ № 2, 14, 16, 17, 29, 30 в акті опису), двері міжкімнатні «Прованс» білі навісні типу «гармошка» (№ 25 в акті опису). Задовольняючи частково вказаний позов суд виходив з того, що вказане майно, яке було описано й арештовано згідно акту опису і арешту майна від 29.12.2015 року (проведеного у квартирі АДРЕСА_7), складеного в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого лита №14/19/786, виданого 03.09.2009 року Господарським судом Хмельницької області про стягнення заборгованості з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_5, належить не боржнику, а іншій особі позивачу у справі.

Вказане свідчить про те, що відповідачі користуються спірним помешканням, зберігають у ньому своє майно.

На підставі викладено суд приходить до висновку, що позов є необгрутованим та задоволенню не пілягає.

Керуючись ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст..ст. 10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка дії у власних інтересах та як законний представник малолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діє у власних інтересах та як законний представник малолітньої ОСОБА_9, третя особи. які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, Перший міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: