Провадження №2/523/506/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2016 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

при секретарі Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовомЖила ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» - про поновлення на роботі, стягненнясереднього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 18.11.2015р. звернувся до суду з позовними вимогами в яких зазначив, що 28 травня 2015р. його було звільнено з посади начальника зміни котлотурбінного цеху за п. 7 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а саме за появу 15.05.2015р. на роботі у нетверезому стані. На думку ОСОБА_2 таке звільнення було проведено відповідачем без достатніх правових підстав та з порушенням діючого законодавства. ОСОБА_2 зазначає, що він в робочий час не вживав алкогольних напоїв, а випив 50гр. горілки в неробочий час, після закінчення його зміни. З актом службової перевірки його ні хто не ознайомив, медичне обстеження відносно нього не проводили. Просить поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Зазначаючи, що він в період з 05.06. по 11.06.2015р. знаходився на стаціонарному лікуванні, а також в зв'язку з тим, що після виписки з лікарні був вимушений проживати зі своєю матерю до листопада 2015р. , так як з нею проживала його племінниця - ОСОБА_3, яка страждає на психічний розлад, та як погрожувала його матері вбивством, він пропустив місячний строк для звернення до суду. Посилаючись на зазначені обставини просить поновити йому строк для звернення до суду. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 пред'явлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши, що вони задоволенню не підлягають в повному обсязі, так як ОСОБА_2 був пропущений строк позовної давності про поновлення його на роботі. На думку представника, адміністрація ПАТ «Одеська ТЕЦ» при звільненні позивача діяло у межах та у спосіб визначених законами, будь-яких прав позивача не порушувало, а його звільнення було проведено у відповідність до діючого законодавства.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_2 був прийнятий на посаду начальника зміни котлотурбінного цеху ПАТ «Одеська ТЕЦ» з 07.08.1987р. Наказом ПАТ «Одеська ТЕЦ» №72-к 02290від 27.05.2015р. ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади начальника зміни з 28.05.2015р. за появу працівника на роботі у нетверезому стані, на підставі п.7ч.1 ст. 40 КЗпП України. Копія наказу була вручена ОСОБА_2 28.05.2015р. , а 30.05.23015р. позивач отримав трудову книжку.

Частина 1 ст. 233 КЗпП України визначає, що працівник маже звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. На підставі ст. 234 того ж Кодексу, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233, суд може поновити ці строки.

З даною позовною заявою ОСОБА_2 звернувся до суду 18.11.2015р. про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду, тобто ОСОБА_2 був пропущений місячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, який розпочався з 28.05.2015р. (час отримання копії наказу про звільнення). Вирішуючи питання про поновлення строку суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 з 05.06. по 11.06.2015р. перебував на стаціонарному лікування, що унеможливило його звернення до суду з позовом у зазначений вище період та складає шість днів з одного місяця. Разом з тим, будь-яких інших доказів поважності пропущення строку з боку позивача представлено не було. Відомості про необхідність його тривалого перебування з матерю ні чим не підтверджено та не заслуговують на увагу. Отже, фактично ОСОБА_2 звернувся до суду через п'ять місяців після закінчення строку на звернення та вказаний період пропуску не обґрунтований належними та допустимими доказами. При таких обставинах, пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови в задоволенні позову. Проте, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в зв'язку з відсутністю порушеного права, з наступних підстав.

Так, згідно п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.7 ст. 40КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З представленого суду протоколу №22 засідання профкому ПАТ «Одеська ТЕЦ» від 27.05.2015р. убачається надання профкомом згоди на звільнення ОСОБА_2 з займаної посади в зв'язку з його появою 15 травня 2015р. на робочому місці у нетверезому стані. Засідання профкому було проведено в присутності ОСОБА_2, який не заперечував своєї провини та зазначав, що дійсно він випив горілки в розмірі 50грамів (а.с.7-8).

Факт перебування ОСОБА_2 у нетверезому стані на робочому місці також підтверджується:

актом від 15.05.2015р., складеного та підписаного помічником голови правління ПАТ «Одеська ТЕЦ» ОСОБА_5, начальником відділу безпеки - ОСОБА_6, інспектором 1-ої категорії відділу безпеки ОСОБА_7, начальником бюро перепусток ОСОБА_8 (а.с.42);

актом від 15.05.2015р. (а.с.43), складеного фельдшером ПАТ «Одеська ТЕЦ» ОСОБА_9, який був допитаний у судовому засіданні в якості свідка, який зазначив, що був викликаний начальником безпеки ОСОБА_6 на прохідну де перебував ОСОБА_2 Під час спілкування він дійшов висновку, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп'янінні. Такого висновку фельдшер дійшов за наявними у ОСОБА_2 ознаками, таких як порушення координації рухів, незв'язна вимова, запах алкоголю з ротової порожнини, агресивне поводження;

поясненнями ОСОБА_2, який зазначав, що він затримався на робочому місці в зв'язку з днем народження (а.с.45);

письмовими поясненнями ОСОБА_10, який зазначав, що 14.05.2015р. у нього був день народження та після приходу його на роботу ОСОБА_2 вживав алкогольні напої у незначній кількості на робочому місці (а.с.46). Суд не приймає до уваги показання допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_10, який показав, що ОСОБА_2 не вживав алкогольні напої, так як такі пояснення спростовуються іншими зібраними по справі доказами, а також суперечать первісним письмовим поясненням самого ОСОБА_10, поясненням, які особисто надавав ОСОБА_2, як під час проведення службової перевірки, так і в судовому засіданні.

Знаходження ОСОБА_2 у нетверезому стані 15.05.2015р. на робочому місці підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7

Суд критично відноситься до пояснень ОСОБА_2, наданих у судовому засіданні, в яких він вказував, що вживав алкогольні напої, а згодом заперечував проти такого факту. Такі суперечності суд відносить до бажання позивача в отриманні позитивного рішення суду.

Як було роз'яснено у п. 25 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992р., вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КзпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнено з роботи працівника за появу на роботі у нетверезому стані в будь-який час робочого дня, незалежно від того, були вони відсторонені від роботи чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника може бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів.

Отже, первісні посилання позивача, що він вживав алкогольні напої на робочому місці після закінчення його зміни, не звільнюють його від відповідальності, яка згодом була застосовано до нього з боку відповідача. Більш того, об'єктивно довести, коли саме ОСОБА_2 вжив алкоголь, до закінчення його зміни або після не є можливим.

Зазначені вище обставини, та представлені сторонами докази, вказують на те, що посилання позивача на порушення з боку відповідача його прав чи охоронюваних законом інтересів є безпідставні та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

На підставі встановлених в судовому засіданні та зазначених в цьому рішенні фактів, суд дійшов висновку, що адміністрація ПАТ «Одеська ТЕЦ» при наявності згоди профспілкового комітету, мала всі законні права на звільнення ОСОБА_2 з займаної посади за п.7 ст.40 КЗпП України. В наслідок чого пред'явлені позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу є безпідставні та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11,64,209,212,214,215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» - про на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення суду.

Суддя -