АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4411/16
Справа №2018/2-3870/11 Головуючий 1 інст. Попрас В.О.
Категорія : інші Доповідач - Бобровський В.В.
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді Бобровського В.В.,

суддів Івах А.П.,

Шевченко Н.Ф.,

за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Київського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2011 року, -

в с т а н о в и л а :
У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова Міністерства оборони України (КЕВ) про зобов`язання надати йому за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення при першому надходженні житла.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 47 від 16 липня 2005 року та наказом начальника факультету наземного забезпечення бойових дій авіації Харківського університету повітряних сил ім..І.Кожедуба № 147 від 08 серпня 2005 року його звільнено з військової служби за станом здоров`я та у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) Збройних Сил України та постановлено на квартирний облік у КЕВ м.Харкова на позачергове надання житла.

Зазначивши, що відповідно п.8 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців,які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням ЗСУ та членів їх сімей», як особа, яка потребує поліпшення житлових умов він підлягає забезпеченню житлом протягом трьох років, але протягом вказаного строку його сім`я після звільнення з військової служби таким житлом не забезпечено, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати КЕВ м.Харкова надати за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на сім`ю при першому надходженні до відповідача відповідного житла.

Представник відповідача визнав факт невиконання норм закону про забезпечення позивача житлом у зв`язку з недостатнім фінансуванням будівництва житла Міноборони України.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

В апеляційній скарзі представник Міноборони України з посиланням на вирішення справи судом в порушення вимог процесуального права без залучення до участі у справі міністерства та недотримання встановленого законом порядку надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, звільнених із військової служби у зв`язку з реформуванням ЗСУ, рішення суду просить скасувати, у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної карги, колегія відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України вирішила апеляційну скаргу представника Міноборони України задовольнити з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та під час ухвалення рішення за ч.1 ст.214 цього Кодексу вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання КЕВ надати ізольовані житлові приміщення позивачу на склад його сім`ї, суд такого висновку дійшов з посиланням на те, що відповідачем не виконані обов`язки, які передбачені законом про забезпечення позивача відповідним житлом за рахунок Міноборони України протягом трьох років з моменту звільненні з військової служби.

Проте з таким висновком суду через неправильне застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та вимог процесуального права, погодитись не можна.

За правилом ст..213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, таким, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

По справі встановлено та не оспорюється те, що позивача було звільнено із військової служби у серпні 2005 року у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та те, що його ,як особу,яка потребує поліпшення житлових умов повинно бути протягом трьох років забезпечено відповідним житлом для постійного проживання за рахунок Міністерства оборони України.

Згідно п.п.76,79, п.4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №406/2011, Міноборони України затверджує інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцем ЗСУ та членам їх сімей житлових приміщень, розробляє, подає на затвердження КМУ та впроваджує комплексну програму забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до положень Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям ЗСУ та членів їх сімей житлових приміщень, затверджених наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року №577, чинної на час виникнення спірних правовідносин, рішення щодо розподілу житла для постійного проживання військовослужбовців та членів їх сімей за рахунок коштів,що передбачені Державним Бюджетом України на відповідний рік для Міноборони, приймається за списками КЕВ (КЕЧ) з погодженням з гарнізонною житловою комісією, житловою комісією військової частини з переданням до Головного квартирно-експлуатаційного Управління ЗСУ для подальшого розгляду комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗСУ, рішення якої є остаточним і обов`язковим для розгляду начальником гарнізону, керівником КЕВ (КЕЧ) та головою гарнізонної житлової комісії.

При вирішенні справи за позовом до КЕВ м.Харкова про зобов`язання надати житло позивачу, суд не з`ясував повноваження цього структурного підрозділу для забезпечення виконання такого рішення, Міноборони, як центральний орган виконавчої влади до участі у праві відповідно до положень ст..33 ЦПК України не залучив, поклавши на КЕВ зобов`язання, вирішення якого не входить до повноважень цього органу.

За таких обставин, колегія вважає за необхідне рішення суду скасувати, як таке, що ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст..ст. 303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А:
Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2011 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання надати ізольоване житлове приміщення при першому надходженні за рахунок Міністерства оборони України відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після проголошення але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В.Бобровський

судді А.П.Івах

Н.Ф.Шевченко