АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/115/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Степаненко О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 серпня 2011 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

08 серпня 2011 року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" подало заяву про забезпечення позову.

Свою заяву обґрунтовувало тим, що з позовом до відповідачів звернулось ще у березні 2011 року. З того часу відповідачі не здійснили жодної оплати боргу по кредиту, заборгованість перед банком з кожним днем збільшується.

Зазначало, що коли відповідач виїде за межі території України це ускладнить або зробить неможливим розгляд справи, винесення рішення по справі та виконання рішення суду.

Просив, тимчасово обмежити ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у виїзді з України без вилучення закордонного паспорта або іншого документа.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 серпня 2011 року тимчасово обмежено боржникам ОСОБА_9, ОСОБА_10 право виїзду за межі України до моменту виконання ними своїх зобов'язань за кредитним договором.

Копію даної ухвали направлено до Міністерства внутрішніх справ України та Адміністрації Державної прикордонної служби України для виконання.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник ОСОБА_6- ОСОБА_7 оскаржив її в апеляційному порядку.

Вважає, що суд при розгляді справи неповністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, справа розглянута однобічно з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 серпня 2011 року в частині тимчасового обмеження боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України до моменту виконання нею своїх зобов'язань за кредитним договором.

Ухвалити у скасованій частині нову ухвалу такого змісту: відмовити в задоволенні Заяви ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про забезпечення позову, щодо тимчасового обмеження ОСОБА_6 громадянки України, уродженки м. Черкаси, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний помер: НОМЕР_1, у виїзді за межі України.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, доводи позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» дають підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову серед яких немає такого виду як заборона виїзду за кордон.

Відповідно до ч. 2 ст.152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Стаття 6 цього Закону (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 6 вищевказаного Закону (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Пунктом 8 ч.1 ст. 6 вищевказаного Закону (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

Згідно роз'яснення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Ставлячи питання про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження відповідачів права виїзду за межі України до моменту виконання ними своїх зобов'язань за кредитним договором №МКЧ-24-07 від 29 січня 2007 року, банк не надав суду доказів того, що вони мають намір виїхати за межі України на постійне чи інше проживання з метою уникнення матеріальної відповідальності перед банком.

Суд першої інстанції, в свою чергу, не звернув уваги на вказані обставини, не перевірив дані обставини, не пересвідчився в обґрунтованості заяви про забезпечення позову та передчасно застосував вказаний спосіб забезпечення позову.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 7 листопада 2002 року).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали допущено порушення норм процесуального права, оскільки підстав для задоволення заяви банку про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України за вказаних банком доказів колегія суддів не вбачає.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постановлена ухвала суду першої інстанції 08 серпня 2011 року, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про забезпечення позову, щодо тимчасового обмеження у виїзді за межі України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, судова колегія -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 серпня 2011 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості по кредитному договору - скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про забезпечення позову, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_11 - відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :