Справа № 569/3050/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді - Галінська В.В.

при секретарі - Капріян І.В.

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Державного підприємства "Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із вищевказаним позовом з подальшим його уточненням, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 162469,09 грн..

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав подані до суду заперечення, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України розгляд та вирішення цивільних справ в суді здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 14.01.2014 року наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №2-П від 13.01.2014р. ОСОБА_5 був призначений генеральним директором державного підприємства «Рівнестандартметрологія».

14.07.2015р. Міністерством економічного розвитку і торгівлі України було видано наказ з особового складу №80-п, яким було звільнено ОСОБА_5, генерального директора державного підприємства «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», п.7-2 36 КЗпП України.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 15.02.2016 року у справі №569/12305/15-ц скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23.12.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 підприємство «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про визнання незаконним і скасування наказу з особового складу №80-п від 14 липня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_5В.» та поновлення на посаді генерального директора ОСОБА_6 підприємство «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» та задоволено позов ОСОБА_5, а саме визнано незаконним та скасовано наказ з особового складу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №80-п від 14.07.2015 року «Про звільнення ОСОБА_5В.» та поновлено ОСОБА_5 на посаді генерального директора Державного підприємства «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» з 14 липня 2015 року. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

З наданих суду пояснень учасників процесу та досліджених письмових доказів, судом також встановлено, що ухвала колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 15.02.2016 року в частині поновлення на роботі до дійсного часу не виконано.

Позивачем були надані суду розрахунки грошових сум, що підлягають стягненню з відповідача у відповідності до вимог «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Судом також встановлено, що відповідно до контракту №1 від 13 січня 2014 року на посаду Генерального директора ДП «Рівнестандартметрологія» (надалі Підприємство) ОСОБА_5 призначено Міністром економічного розвитку і торгівлі України, на термін з 14 січня 2014року по 14 січня 2017 року. Також зазначено, що засновником Підприємства є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Крім того, пунктом 1.5 контракту визначено, що Генеральний директор підзвітний Мінекономрозвитку України в межах, установлених законодавством, Статутом підприємства та цим контрактом.

З оглянутого судом Статуту ДП «Рівнестандартметрологія» затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 16.07.2013 №822 вбачається, ДП «Рівнестандартметрологія» засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - Уповноважений орган управління) та є державним комерційним підприємством (п.1.1.).

Вказаний п.1.1 Статуту не зазнав змін в цій частині і при затвердженні наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 16.07.2013 №822 Статуту ДП «Рівнестандартметрологія» в новій редакції.

Уповноважений орган управління, яким є Мінекономрозвитку України, згідно пункту 10.2.3 призначає на посаду та звільняє з посади директора Підприємства, укладає та розриває з ним контракт, здійснює контроль за дотриманням його вимог.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або не законного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Право працівника на виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, повязаного з незаконним звільненням з роботи, передбачене частиною 2 ст. 235 КЗпП України.

Як встановлено по справі, факт незаконного звільнення позивача ОСОБА_5 з роботи встановлено рішенням апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2016 року.

Незважаючи на те, що позивач працював і отримував заробітну платню в ДП «Рівнестандартметрологія» до звільнення, його роботодавцем був Мінекономрозвитку України, яке може приймати рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, повязаного з незаконним звільненням з роботи на підставі прийнятого рішення органом, що розглядає трудовий спір.

Ст. 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як вбачається з вищевказаного рішення апеляційного суду, яким позивача ОСОБА_5 було поновлено на роботі на посаді генерального директора Державного підприємства «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», позов останнього було заявлено до Міністерства економічного розвитку і торгівлі, і саме це Міністерство приймало участь у розгляді справи в якості відповідача.

Однак, до цього часу рішення суду про поновлення позивача ОСОБА_5 на роботі - Міністерством економічного розвитку і торгівлі України в добровільному порядку не виконане.

Таким чином, з огляду на викладене, Державного підприємства «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» є неналежним відповідачем по справі, а тому не може нести відповідальність за незаконне звільнення та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як роботодавцем є Міністерство, та затримку виконання рішення суду про поновлення позивача ОСОБА_5 на роботі, обовязок по виконанню якого було покладено зовсім на іншу компетентну особу (божника).

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Державного підприємства "Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за їх безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Державного підприємства "Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Суддя -