Справа № 301/1425/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача : ОСОБА_1

суддів - Бондаренка Ю.О., Павліченка С.В.

при секретарі: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 13 жовтня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 19 грудня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н. За умовами даного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 15 000,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 30 квітня 2015 року заборгованість відповідача по даному кредиту становить 16 149, 88 грн., з яких: 11 219,71 грн. - заборгованість за кредитом; 3528, 31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 156,63 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 745,23 грн. штраф (процентна складова).

Позивач, посилаючись на вищезазначені обставини, просив суд першої інстанції стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 16 149, 88 грн.

Рішенням Іршавського районного суду від 13 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.12.2005 року у розмірі 16 149, 88 грн. (шістнадцять тисяч сто сорок девять гривень 88 копійок) з яких: 11219, 71 грн. (одинадцять тисяч двісті девятнадцять гривень 71 копійка) - заборгованість за кредитом; 3528, 31 грн. (три тисячі пятсот двадцять вісім гривень 31 копійка) заборгованість по процентам за користування кредитом; 156,63 грн. (сто пятдесят шість гривень 63 копійки) заборгованість за пенею за комісією; 500 грн. (пятсот гривень) штраф (фіксована частина); 745,23 грн. ( сімсот сорок пять гривень 23 копійки) штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 243,60 гривень судового збору.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 оскаржив дане рішення в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та не повним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просив дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем не надано жодного належного доказу порушення взятих на себе позичальником зобовязань. У розрахунку заборгованості по кредиту вказані виключно суми заборгованості, які невідомо яким чином нараховані та за який період. Також відсутні докази видачі відповідачу кредиту. Довідка-розрахунок про стан заборгованості жодним чином не може засвідчувати розмір кредитної заборгованості, оскільки за своєю правовою природою не відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Крім того, довідка-розрахунок не підписана позивачем. Не дивлячись на заяву особи про застосування позовної давності, суд стягнув з відповідача штрафні санкції та ще й за період, за який позивач не мав права нараховувати такі.

У запереченні на апеляційну скаргу представник ПАТ КБ "ПриватБанк" - ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, з мотивів, викладених у запереченні, а рішення Іршавського районного суду від 13 жовтня 2015 року залишити в силі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами встановлено наявність заборгованості, у звязку з невиконанням взятих на себе зобовязань боржником ОСОБА_2 за кредитним договором, а відтак, сума заборгованості підлягає стягненню з боржника на користь ПАТ КБ «Приватбанк» разом з відсотками, пенею та штрафними санкціями, нарахованими відповідно до умов договору.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, який розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Встановлено, що 19 грудня 2005 року з відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н. За умовами даного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 15 000,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Даний кредитний договір складається із Умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою і ОСОБА_3 банку та складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг.

Про згоду відповідача ОСОБА_2 на укладення договору саме в такій формі свідчить підпис відповідача Заяви позичальника (а. с. 8).

Крім того, в суді апеляційної інстанції було встановлено, що строк дії платіжної картки було декілька разів продовжено, та видано ОСОБА_2 нову платіжну картку, за допомогою якої він користувався кредитнимим коштами та відбувався рух коштів та здійснення платіжних операцій по його рахунку, що підтверджується довідкою про рух коштів, яка міститься у матеріалах справи (а. с. 70-85).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

В даному випадку відповідач, підписуючи Заяву, приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, які є загальними і їх підписання позичальником не є обовязковим.

В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 30 квітня 2015 року заборгованість відповідача по даному кредиту становить 16 149, 88 грн., з яких: 11 219,71 грн. - заборгованість за кредитом; 3528, 31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 156,63 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також, штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 745,23 грн. штраф (процентна складова), що стверджується належними доказами по справі анкетою - заявою позичальника з його особистим підписом (а.с. 8), умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 9-14), розрахунком заборгованості по даному договору кредиту (а. с.5-7).

Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500, 00 гривень та5% суми позову.

Відповідно ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В свою чергу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ч. 1 ст. 628 ЦК України) .

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Доводи апелянта про те, що розрахунок заборгованості за договором №б/н від 19 грудня 2005 року, який надав позивач, жодним чином не може засвідчувати розмір кредитної заборгованості, а також не може вважатися належним доказом, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідачем ОСОБА_2 не надано нового розрахунку, який би спростував розрахунок ПАТ КБ «Приватбанк», а наданий банком розрахунок сумнівів не викликає.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що вимога банку про стягнення з відповідача, на підставі п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг, штрафу 500,00 гривень (фіксована сума) та 745,23 гривень (процентна складова), що обраховується як 5% від суми боргу є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 не заявляв про застосування позовної давності до правовідносин по даній справі, а відтак, його твердження про те, що судом першої інстанції не застосовано позовну давність відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки клопотання про застосування строку позовної давності до пені та штрафів ним до ухвалення рішення не заявлялися, а тому, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування такої.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене та на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 слід відхилити як необгрунтовану та безпідставну й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від 13 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: