Справа № 567/566/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Самолюк А.В.

з участю представника відповідача-позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 "ПРИВАТБАНК" про визнання недійсним кредитного договору та Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт,

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості звернулось ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання недійсним кредитного договору та Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт звернулась ОСОБА_3

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" у позовні заяві зазначає, що 28.12.2012 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_3 було укладено договір № б/н та генеральну угоду, відповідно до яких остання отримала кредит в розмірі 7114,38 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначив, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між нею та банком договір.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Зазначаючи про те, що відповідач порушила умови договору по поверненню коштів та ст. 526, 527, 530, 599 ЦК України, позивач просить стягнути з неї заборгованість за кредитом станом на 26.05.2016 року на суму 13894 грн. 60 коп., яка складається: 5160 грн. 67 коп. заборгованість за кредитом; 2661 грн. 02 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3921 грн. 98 коп. заборгованість за пенею; 2150 грн. 93 коп. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди та судові витрати по справі.

В судове засідання представник позивача-відповідача не з'явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просить розглядати справу без його участі.

Представник відповідача-позивача в судовому засідання позов не визнав, заперечив проти наявної вказаної суми заборгованості, подав зустрічну позовну заяву.

У зустрічній позовній заяві відповідач-позивач вказує про те, що зміст кредитного договору № SАМDN50OТС001192109 від 09.09.2008 року та Генеральна угода від 28.12.2012 року суперечить ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ні перед укладенням договору від 09.09.2008 та Генеральної угода від 28.12 2012 року, ні протягом їх дій, відповідач не повідомив окремо позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає Закон.

Вказує, що кредитодавець не дотримався норм ч. 2 ст. 11, ст. 15, п. 6 ч. 1 ст. 19, ч 6. ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», та п. 3.8 Постанови № 168 НБУ «Про правила надання банками України інформацію споживачу про умови кредитування» при оформленні договору та Генеральної угоди. Також кредитний договір та Генеральна угода не містять таких пунктів як: порядок зміни і припинення дії Договору, порядок змін та розірвання договору, який враховував би інтереси споживача.

Зазначає, що у кредитному договорі також відсутній розділи «Відповідальність сторін», та «Права та обов'язки сторін» які б регулювали відповідальність банку ПАТ КБ «Приватбанк» за невиконання або неналежне виконання умов вищезазначених договорів.

Просить, визнати недійсними кредитний договір №SАМDN50OТС001192109 від 09.09.2008 року та Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 28.12.2012 року та відмовити позивачу у позові до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обємі.

Згодом відповідач-позивач подала доповнення до зустрічної позовної заяви та заяву про збільшення позовних вимог у яких вказала, що позивач-відповідач змусив її здійснити платіж 28.12.2012 року - (Платіжне доручення №121228В101781813ЕНGL від 28.12.2012 року), платіж який не пов'язаний з послугами ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК, перед укладенням Генеральної угоди від 28.12.2012 року на користь ПАТ КБ "Приватбанк" в розмірі 487 грн. 65 коп. з метою забезпечення виконання зобовязань за Договорами сторонами (кредитодавець - споживач) - (підпункт 1.2 пункт 1 Реструктиризація заборгованості) Генеральної угоди від 28.12.2012 року, в порушення пп. 3.6, п. 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, в якій вказано, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо), у звязку з чим нею понесені матеріальні збитки в сумі 487 грн.65 коп., а тому вона змушена звернутися до суду з заявою про збільшення позовних вимог і стягнути вказані кошти з позивача-відповідача.

Представник позивача-відповідача подав заперечення на зустрічну позовну заяву у якому вказав, що споживчий кредит - це кошти, які надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) фізичним особам на придбання споживчих товарів або послуг у тимчасове користування, під процент, на умовах строковості та платності. Оскільки відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку без зазначення цільового призначення, даний кредитний договір не можна вважати споживчим, таким чином, посилання відповідача на Закон України «Про захист прав споживачів» не має жодного смислового навантаження.

Зазначає, відповідач-позивач отримала кредитні кошти на підставі власної заяви, в якому зазначено наступне: "Я ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку які були мені представлені для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Я висловлюю згоду з тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною і банком договір. Я підтверджую що вся надана мною інформація вірна. Зобов'язуюсь про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 діб з моменту їх виникнення. Відповідач особистим підписом засвідчив той факт, що відповідна заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами надання послуг, Тарифами між ним і Банком становить договір надання банківських послуг. У заяві яку підписав Клієнт вказано, що він ознайомлений з Правилами надання послуг, які надаються Відповідачу в залежності від оформлюваного продукту в даному випадку це є правила користування платіжною карткою, поскільки предметом договору являється платіжна карта.

Вказуючи, що звинувачення щодо можливості відповідача у будь-який момент на свій розсуд в односторонньому порядку розірвати договір або змінити його положення є безпідставними, просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову вимог та задовольнити позовні вимоги банка в повному обсязі.

Також зазначив, що відповідно до п.2.1 відповідач-позивач повинна була вносити щомісячні платежі в розмірі 356.00 грн. в рахунок погашення заборгованості за генеральною угодою. Однією з умов укладення генеральної угоди зафіксованої в п.2.10 було доручення позичальника банку, без додаткового узгодження перерахування в день укладення угоди кошти в розмірі 487,65 грн. на будь який відкритий рахунок в установі банку.

Зазначені кошти були сплачені відповідачем-позивачем та спрямовані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та відповідач виконувала взяті на себе обов'язки протягом певного часу. З серпня 2013 року було допущено порушення умов генеральної угоди, через що виникла прострочена заборгованість, тому відповідач безпідставно посилається на недійсність генеральної угоди та кредитного договору.

Крім того, Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

Зазначає, що перше порушення графіку погашення Клієнтом здійснено в серпні 2013 року шляхом не внесення щомісячного платежу у зв'язку з чим настають наслідки погодженні угодою, а саме пунктом 2.2.

Відповідач за первісним позовом та її представник подали письмові пояснення про справі на заперечення позивача за первісним позовом у яких вказали, що Генеральна угода від 28.12.2012 року укладена та оформлена відповідачем на незрозумілій їй російській мові, що є недотриманням п.п 5.21 пункту 5 Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 року.

Вказує на те, що розрахунок заборгованості за договором №б/н від 28.12.2012 року який складений, підписаний представником позивача ОСОБА_4 не може бути належним та допустимим доказом у справі, в звязку з тим, що Довіреність №3734-К-Н-0 від 04 вересня 2015 року, яка підписана позивачем - ОСОБА_5 не уповноважує свого представника - ОСОБА_4, робити розрахунок заборгованості по кредиту, розрахунок пені, розрахунок штрафу, виписки по клієнту, відсутня дата складання розрахунку заборгованості за договором №б/н від 28.12.20012 року, та відсутні дані про іншу особу (спеціаліста банку), що має право робити розрахунок заборгованості, а також в зв'язку з тим, що вище зазначений документ, викликає сумнів з приводу його достовірності є фіктивним, оформлений та складений з грубим порушеннями та не відповідає нормам Державного стандарту України 4163 - 2003 "Вимоги до оформлення документів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України №55 від 17.04.2003 року, а саме п.п 5.11 пункту 5.

Зазначає, що у договорі від 09.09.2008 року керівником відділення в м. Рівне ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_6 не вказано номер довіреності в графі (Підпис особи уповноваженої дорученням на надання послуг) та Генеральній угоді від 28.12.2012 року, керівник відділення в м. Оженин Рівненської обл. ОСОБА_7 ПАТ КБ "Приватбанк" також не вказано номеру довіреності, яка б уповноважила її підписувати угоди. Фактично двостороння Генеральна угода від 28.12.2008 року підписана трьома особами - Позивачем в особі Голови правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_8В, Відповідачем - ОСОБА_3, та керівником відділення в м. Оженин ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_9В, тобто вищезазначені Договори оформлені з недотриманням ст. 203, 215 Цивільного Кодексу України.

Також укладені вищезазначені Договори дрібним шрифтом та з недотриманням вимог, абзацу 7, ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», який вказує на те, що забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону, та з недотриманням п.п 5.21 пункту 5, в якому зазначено, що текст документа містить інформацію, заради зафіксування якої було створено документ.

У звязку з наведеним просять відмовити ПАТ КБ "Приватбанк" у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.09.2008 року та Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт в повному обємі. Визнати недійсними кредитний договір від 09.09.2008 року Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 28.12.2012 року та стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 487 грн. 65 коп.

З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 на отримання кредиту, яку сторони визнали як угоду, вбачається, що 09.09.2018 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_3 було укладено договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач-позивач отримала кредитні кошти на підставі власної заяви, в якому зазначено наступне: "Я ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку які були мені представлені для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження.

Я висловлюю згоду з тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною і банком договір. Я підтверджую що вся надана мною інформація вірна. Зобов'язуюсь про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 діб з моменту їх виникнення.

Відповідач-позивач особистим підписом засвідчила той факт, що відповідна заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами надання послуг, Тарифами між ним і Банком становить договір надання банківських послуг.

У заяві вказано, що вона ознайомлена з Правилами надання послуг, які надаються Відповідачу в залежності від оформлюваного продукту в даному випадку це є правила користування платіжною карткою, поскільки предметом договору являється платіжна карта. (а.с.6)

Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 28.12.2012 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 7114.38 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди - банк надає клієнту кредит в сумі 7114,38 грн., на термін 24 місяці, з 28.12.2012 року до 21.12.2014 року, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом у сумі 356,00 грн., яка складається з заборгованості, відсотків 1,5% на місяць (18% на рік) та інших платежів. Дата останнього погашення не повинна бути пізніше 31.12.2014 року.

Пунктом 2.2. Генеральної угоди при порушені позичальником термінів погашення заборгованості вказаних в Генеральній угоді більше чим на 31 день, термін повернення кредиту настає з 32 дня з моменту виникнення порушення., і з 32 дня заборгованість вважається простроченою і клієнт сплачує штраф Банку у розмірі 2150,93 грн.

Пунктом 2.8 Генеральної угоди - при порушені зобовязань по сплаті кредиту клієнт сплачує банку пеню, згідно Умов та правил за кожен день прострочки.

Згідно угоди ОСОБА_3 ознайомилася і надала свою згоду з діючими Умовами та правій банківського обслуговування. Своїм підписом затвердила факт надання повної інформації, про умови кредитування: а саме цілі на які видається кредит, умови кредитування, строк дії договору та інші істотні умови, передбачені чинним законодавством.

Клієнт надав згоду, що генеральна угода разом з запропонованими Умовами, правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір.

Відповідно до Умов та правил п. 2.1.12.6.1. у разі виникнення заборгованості на суму від 100 грн. включаючи простроченні зобовязання, згідно п.п. 2.1.12.6.2. та 2.1.12.8.1. Умов та правил, Позичальником сплачується пеня.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг.

У зазначених Умовах та правилах містяться такі розділи як: 2.1.1 Кредитні карти, 2.1.1.7 Відповідальність сторін., 2.1.1.6 Права Клієнта, 2.1.1.5 Обов'язки Клієнта, 2.1.1.3. Обов'язки Банка, 2.1.1.4 Права Банка.

Відповідно до підписаної заяви від 09.09.2008 року відповідач була ознайомлена з правилами та умовами користування платіжною карткою, тарифами банку у письмовому виді і підписом у заяві підтвердила згоду на них. (а.с.5,6,7-30)

З розрахунку заборгованості за договором № б/н між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_3 встановлено, що станом на 26.05.2016 року загальна сума боргу за даним договором становила 13894 грн. 60 коп., яка складається: 5160 грн. 67 коп. заборгованість за кредитом; 2661 грн. 02 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3921 грн. 98 коп. заборгованість за пенею; 2150 грн. 93 коп. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Також з даного розрахунку встановлено, що ОСОБА_3 погашала заборгованість перед банком, однак дані погашення носили несистематичний характер та вносились не у повному обсязі. Вбачається, що останнє погашення ОСОБА_3 здійснила 06.08.2013 року. (а.с.4)

З копії платіжного доручення від 28.12.2012 року встановлено, що ОСОБА_3 перевела на рахунок ПАТ КБ ПРИВАТБАНК суму в розмірі 487,65 грн. (а.с.89)

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача-позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання недійсним кредитного договору та Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 28.12.2012 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 7114.38 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця ОСОБА_3 надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Згідно угоди відповідач-позивач ознайомилася і надав свою згоду з діючими Умовами та правій банківського обслуговування. Своїм підписом затвердила факт надання повної інформації, про умови кредитування: а саме цілі на які видається кредит, умови кредитування, строк дії договору та інші істотні умови, передбачені чинним законодавством. Надала згоду, що генеральна угода разом з запропонованими Умовами, правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір.

Угода підписувалася повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своя діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), якою підтверджується що Позичальник ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу).

Даний договір відповідає вимогам ст. 634 ЦК України, згідно з якими договором приєднанні є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандарт формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК, договір вважається вчиненою у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, які задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору.

Крім того, банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

Виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених генеральною угодою. Як встановлено з матеріалів справи з моменту оформлення угоди пройшло більше 4 роки. ОСОБА_3 в банк не зверталася з вимогою про розірвання договору, з незгодою з його умовами, що свідчить про те, що вона знала про умови обслуговування і порядок погашення заборгованості і повністю з ними погодилася, про що свідчить факт підписаної угоди.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_10 просив виключити з числа доказів розрахунок заборгованості за договором б/н від 28.12.2012 року станом на 26.05.2016 року та виписку по рахунку за період 06.08.2006 року по 06.09.2016року, мотивуючи свою заяву тим, що виникає сумнів у їх достовірності і вони є такими, що не відповідають вимогам до документу.

Погашення, які здійснювала ОСОБА_3 в сумі згідно встановленого щомісячного платежу, а також в строки встановлені угодою є доказом підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості. Оскільки відповідач-позивач не довела, що розрахунок заборгованості та виписка по рахунку за період 06.08.2006 року по 06.09.2016року не відповідають дійсності та є недостовірними, то заяви про виключення їх з числа письмових доказів не підлягають задоволенню.

Перше порушення графіку погашення ОСОБА_3 здійснено в серпні 2013 року шляхом не внесення щомісячного платежу у зв'язку з чим настають наслідки погодженні угодою, а саме пунктом 2.2. Зазначений факт відповідач - позивач не оспорювала.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що при укладанні генеральної угоди були дотриманні всі умови встановленні ст.203 ЦК України, а тому підстав вважати, що даний договір являється недійсним немає.

Окрім того, споживчий кредит - це кошти, які надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) фізичним особам на придбання споживчих товарів або послуг у тимчасове користування, під процент, на умовах строковості та платності. Оскільки ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку без зазначення цільового призначення, даний кредитний договір не можна вважати споживчим.

Цивільним кодексом України встановлено принцип свободи договору (ст.ст.6, 627 ЦК України), відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так само вільно діяла і відповідач-позивач при укладенні кредитного договору, про визнання недійсним якого зараз просить суд, тому мала чітко усвідомлювати в момент укладення цього договору обсяг взятих на себе зобов'язань.

Відповідач-позивач отримала кредитні кошти на підставі власної заяви, в якому зазначено наступне: "Я ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку які були мені представлені для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Я висловлюю згоду з тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною і банком договір. Я підтверджую що вся надана мною інформація вірна. Зобов'язуюсь про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 діб з моменту їх виникнення.

Відповідач-позивач особистим підписом засвідчила той факт, що відповідна заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами надання послуг, Тарифами між нею і Банком становить договір надання банківських послуг.

У заяві вказано, що вона ознайомлена з Правилами надання послуг, які їй надаються в залежності від оформлюваного продукту в даному випадку це є правила користування платіжною карткою, оскільки предметом договору являється платіжна карта.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК, договір вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить.

Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, для набуття, припинення або зміни цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлена, про що свідчить підпис в заяві.

Таким чином, кредитний договір та генеральна угода укладені відповідно до норм чинного законодавства та є чинними.

Окрім того, Цивільним кодексом України передбачені права сторін на проведення переговорів та досягнення згоди щодо умов договору. Сторони погодили положення кредитного договору в тих межах, які сторони бажали викласти у самому договорі. При цьому, цивільним законодавством передбачено, що норми договору, не можуть звужувати права сторони договору, передбачені нормами законодавства, в тому числі й нормами про припинення та зміну договору.

Твердження щодо можливості відповідача-позивача у будь-який момент на свій розсуд в односторонньому порядку розірвати договір або змінити його положення є безпідставними, адже положеннями ЦК України чітко прописано події, які передують прийняттю кредитором рішення про припинення або зміну договору.

Одночасно, встановлено, що в умовах кредитного договору сторонами погоджений порядок його зміни та припинення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Посилання позивача на те, що при оформленні Генеральної угоди від 28.12.2012 року керівник відділення в м. Оженин Рівненської обл. ОСОБА_7 ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" змусила її перерахувати кошти в сумі 487,65 грн. на рахунок позивача за забезпечення виконання договорів, не знайшли свого документального підтвердження, оскільки згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Окрім того, з матеріалів справи не встановлено чи відповідач-позивач зверталась до правоохоронних органів відносно факту примушення її вчиняти дії проти її волі.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором. Оскільки договором про надання кредиту було передбачено повернення коштів щомісячними платежами в розмірі 1,5% на місяць, на залишок заборгованості, а ОСОБА_3 дані умови порушила, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України з неї слід стягнути заборгованість по кредиту.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Договором про надання кредиту визначено, що ОСОБА_3 отримала кредит зі сплатою 18 відсотків на рік (1,5 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом і оскільки борг по процентах станом на 26.05.2016 року становив 2661 грн. 02 коп. і на даний час він не сплачений, то в цій частині позовні вимоги слід задовольнити.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

При укладені договору № б/н від 28.12.2012 року сторони домовились, що за порушення взятих зобов'язань по поверненню коштів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 31 день ОСОБА_3 зобов'язалася сплатити на користь банку штраф 2150 грн. та пеню і оскільки відповідач порушила взяті на себе зобов'язання за договором, то відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України з неї на користь позивача слід стягнути штраф та пеню.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 6, 30, 202, 203, 207, 215, 549, 551, 627, 634, 638, 642, 1048-1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. 10, 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 грудня 2012 року в сумі 13894 грн. 60 коп., яка складається з : 5160 грн. 67 коп. заборгованість за кредитом; 2661 грн. 02 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3921 грн. 98 коп. заборгованість за пенею; 2150 грн. 93 коп. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 "ПРИВАТБАНК" судовий збір в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

В задоволенні зустрічної позовної заявою ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 "ПРИВАТБАНК" про визнання недійсним кредитного договору та Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_11