пр. № 2/759/5588/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 грудня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

05.10.2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1, зняття з реєстраційного обліку. Вимоги мотивовані тим, що позивачам на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. В даному житловому приміщенні зареєстрована відповідач, яка з моменту реєстрації у квартирі не проживає, не з'являється, комунальних послуг не сплачує, є громадянкою іншої держави, навчається та проживає за кордоном, а тому підлягає визнанню такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Позивачі в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Зазначили, що відповідач є їхньою онукою, яка на даний час проживає та навчається в Австралії, де планує і залишитись, при отриманні ордеру на житло, відповідач вже була вписана в ордер, останній раз приїжджала 5 років тому на 10 днів, особистих речей відповідача в квартирі не має, участі у витратах на житло вона не приймає

Відповідач не з'явився в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся в установленому порядку.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

В судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, пенсіонер, повідомила, що є сусідкою позивачів, відповідача бачила 1 раз близько 3-4 років тому, остання приїжджала на 10 днів до позивачів у гості, особистих речей відповідача у квартирі позивачів свідок не бачила.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на сім'ю з 4-х чоловік (ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3) видано ордер НОМЕР_1 від 12.08.1996 року на право заняття квартири АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Відповідно до свідоцтва по право власності на житло від 08.09.1997 року, виданого згідно з розпорядженням від 03.09.1997 року №2770, ОСОБА_1, ОСОБА_2 на праві власності належить квартира (по ? частині кожному), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 53,15 кв. м. Право власності зареєстровано в установленому порядку (а. с. 3).

У квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - власники квартири, ОСОБА_5 - донька, ОСОБА_3 - онука (а. с. 4). Наведена обставина підтверджується довідкою з місця проживання сім'ї та реєстрації, форми №3 виданої КК «Центр Комунального сервісу» від 21.09.2016 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 ніколи не проживала, житловим приміщенням не користується, особистих речей відповідача у квартирі не має, вона не несе витрат, пов'язаних з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачує послуг за житлово-комунальні послуги.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Позивачі просять визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою, оскільки за місцем реєстрації остання не проживає, перебуває в іншій країні, витрати по утриманню житлового приміщення не несе.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз'яснено в пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 більше року за місцем реєстрації в АДРЕСА_1, не проживає, житловим приміщенням не користується, особистих речей відповідача у квартирі немає, вона не несе витрати, пов'язані з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачує послуг за житлово-комунальні послуги, а тому в силу ст. 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України ОСОБА_3 підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Щодо вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд керується наступним.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

В силу наведеної норми позивачі повинні звертатися до органу реєстрації з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд не вправі підміняти функції державних органів (органів реєстрації), на які покладені обов'язки з реєстрації місця проживання громадян. В установленому порядку позивач не звертався до компетентних органів із заявою про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, а тому заявлена вимога є безпідставною.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Відмовити у задоволенні інших вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ