РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №766/3538/16-ц

Пров. №2/766/1749/16

19 серпня 2016 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Ус О.В.,

секретар Ханіков І.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судового засідання міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила в ході судового засідання та просила визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 , оскільки зазначені особи фактично з часу реєстрації не проживають у спірному житлі, їх речі там відсутні.

В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі та дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяви. Вказала, що зареєструвала знайомих, оскільки їм була необхідна реєстрація у м.Херсоні, вони фактично ніколи не проживали у спірному житлі. Вона є пенсіонером, для неї з її невисокою пенсією є тяжким обов`язком сплачувати комунальні послуги за осіб, які фактично не проживають у спірному житлі, вона не може оформити субсидію. Просила їх визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі, вважав, що не зважаючи на уточнення позивачем своїх вимог необхідно позбавити відповідачів право користування будинком та зобов`язати третю особу зняти їх з реєстраційного обліку, оскільки самостійно таке рішення третя особа без вказівки суду не може прийняти.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду пояснили, що постійно бувають у будинку позивача та жодного разу не бачили в ньому відповідачів або їх речей, вони знають, що позивач просто зареєструвала там знайомих, які обіцяла через 3 місяця знятися з реєстрації, але обіцянку не виконали, внаслідок чого позивач вимушена нести додаткові витрати з утримання будинку, випадки того, що позивач перешкоджала відповідачам проживати у будинку їм невідомі.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в судове засідання повторно не з`явилися - про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, про причини неявки суд не повідомили.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність свого представника.
В зв`язку з цим суд на підставі ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення.
Суд, заслухав пояснення позивача, її представника, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, та допитавши свідків, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.
Спірне житло у вигляді 30/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачеві ОСОБА_1 , що підтверджено договором дарування від 29.07.1990 року (арк. справи 10-11). Інша частина домоволодіння є відокремленою частиною, домові книги заведені на кожну частину власників окремо.
За відомостями домової книги у належній позивачеві частині домоволодіння зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3 з 01.11.2008 року; ОСОБА_4 з 14.07.2010 року, ОСОБА_5 з 09.11.2010 року (арк. справи 5-8).
З довідки № 93 від 17 травня 2016 року голови ОСН № 11 «Забалка», вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 зареєстровані, але фактично не проживали та не проживають за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 9), що підтверджено сусідами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Відсутність речей відповідачів та їх фактичне не проживання за вказаною адресою достовірно більше ніж 1 рік підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
У суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутня, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам.
Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі мали об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їм позивач не чинила, вони фактично ніколи не проживали у спірному житловому приміщенні, майно та речі відповідачів у будинку позивача відсутні, поважних причин для відсутності відповідачів у спірному житловому приміщенні не існувало. Доказів, що спростовують доводи позивача відповідачами суду не надано.
Відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачами, дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі, не мешкаючи в спірному домоволодінні з моменту їх реєстрації більше ніж один рік, без поважних причин, втратили право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягають визнанню таким в судовому порядку.
Суд не приймає до уваги доводи представника позивача щодо необхідності саме «позбавлення відповідачів права користування житловим приміщення» та зобов`язання третьої особи зняти відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а позивачем уточнені позовні вимоги в судовому засіданні відповідно до яких вона просила усунути перешкоди у користуванні її власності шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що роз`яснювалося представникові позивача в судовому засіданні.
Крім того, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення відомостей про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси одного житла особи чи адреси спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, військової частини до визначених цим Законом документів та до реєстраційного обліку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб (далі - орган реєстрації).

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому відсутня необхідність звернення до суду з вимогою про зобов`язання органу, що здійснює реєстрацію осіб, зняти з обліку осіб, які за рішенням суду втратили право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 405 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 214-215, 226 ЦПК України, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявами відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяО. В. Ус