Справа № 441/1224/15 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.В.
Провадження № 22-ц/783/1758/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючий суддя Шумська Н.Л.

судді: Цяцяк Р.П., Шандра М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами як частку у спільній сумісній власності колишнього подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на ? частину житлового будинку №20 з надвірними будівлями і спорудами по вул. Українська в м. Городок Львівської області, як частку у спільній сумісній власності колишнього подружжя. Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 У апеляційній скарзі покликається на його незаконність, необґрунтованість на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема зазначає, що є підстави для застосування строку позовної давності у даній справі так як позивачка без поважних причин пропустила строк звернення до суду. Вказує, що доказом пропуску строку є рішення Городоцького районного суду Львівської області від 25.08.1993 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (тепер ОСОБА_3І.), в якому зазначено що шлюбні відносини між ними припинені ще в 1983 році і з цього часу вони ведуть самостійний спосіб життя, а це вже більш ніж 30 років тому. Позивачці було відомо про те, що вказаний будинок, ще 14.05.1973 року був зареєстрований Самбірським РБТІ за ОСОБА_5, реєстраційне посвідчення №1568, та як вбачається з матеріалів справи позивачка виписана з спірного будинку в 1994 році. Також вказує, що ще у 1959 році рішенням Городоцької міської ради та її виконкому виділено ОСОБА_5 земельну ділянку під забудову і з цього часу почалося спорудження спірного будинку, тобто ще задовго до одруження з позивачкою. Крім того, аналогічний спір за позовом ОСОБА_3 вже розглядався Городоцьким районним судом у 2014 році та було постановлення рішення про задоволення позовних вимог, проте Апеляційним судом Львівської області дане рішення було скасовано. Просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, також з підстав пропуску строку позовної давності.

Після оголошеної перерви учасники судового розгляду не з»явились, усі належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про причини неявки не повідомили. Колегія суддів вважає можливим розгляд справи в їх відсутності , що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що будинок №20 по вул. Українська, в м.Городок Львівської області, було збудовано під час шлюбу позивачки та спадкодавця ОСОБА_5, то незалежно від того, хто із подружжя зареєстрований його власником, він є спільною сумісною власністю колишнього подружжя Кузів (ОСОБА_5 ) та ОСОБА_5

Відтак, з урахуванням вимог закону в сукупності та досліджених у суді доказів, суд дійшов висновку, що позивачці ОСОБА_3 належить на праві власності 1/2 частина житлового будинку по вул. Українська, 20 в м. Городок Львівської області, як частка належна у спільному майні колишнього подружжя.

Щодо застосування строку позовної давності, то суд дійшов висновку, що позивачка такий строк не пропустила, оскільки її право на частку у спільній сумісній власності подружжя не порушувалось до 14.09.2012 р., частка у спільній сумісній власності подружжя на нерухомість не визначалась.

Проте, висновки суду першої інстанції не ґрунтується на законі та встановлених обставинах справи, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є безумовною підставою для скасування.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7.(спадкодавець) перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.02.1963 р., що підтверджується копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.10).

06.04.1965 р. у них народилася дочка ОСОБА_8, 23.07.1964 р. син ОСОБА_9 (а.с.38-70 - цив. справа 441/1626/13-ц.2/441/676/2013 р. 2/441/40/14 р).

Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-СГ №072895 (а.с.8) убачається, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 розірвано 25.08.1993 р. (а.с.7).

Після реєстрації нового шлюбу у 2001 р. з ОСОБА_11 позивачка змінила прізвище з «Цуньовська» на «Кузів» (а.с.11).

Оскільки спірні правовідносини щодо власності на майно подружжя, нажите позивачкою та ОСОБА_7 під час шлюбу, виникли до набрання чинності Сімейним кодексом України, до них слід застосовувати норми КпШС 1969 р.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, суд вказав, що під час перебування у шлюбі, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.12-16), копією технічного паспорта (а.с.17-20), рішенням виконкому Городоцької міської Ради депутатів трудящих (а.с.21), Акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію від 05.05.1970 р. (а.с.23), реєстраційного посвідчення (а.с.26), довідки виконкому Городоцької міської ради Львівської області № 3837 від 11.10.2012 р. (а.с.29) рішення Городоцької міської ради № 8 від 14.04.1959 р. ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку у м.Городок по вул. Українська, 20 під забудову житлового будинку, та перебуваючи в шлюбі з позивачкою, ОСОБА_5 розпочав та закінчив будівництво житлового будинку за адресою: вул. Українська, 20 в м.Городок Львівської області, а 14.05.1973 р. отримав реєстраційне свідоцтво на цей житловий будинок (а.с.28).

Про будівництво житлового будинку № 20 по вул. Українська в м. Городок, під час шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_7 також свідчить акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння згідно якого будинок по вул. Українська ОСОБА_5 введено в експлуатацію 05.05.1970 р. (а.с.23).

Таким чином, будинок дійсно був набутий подружжям за час шлюбу, що давало підстави для визнання його спільною сумісною власністю подружжя.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 5 лютого 2015 року, постановленого у справі №441/1626/13 14.09.2012 року 15.09.2012 року ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями останнього виступали ОСОБА_2, якому державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори 16.07.2013 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? земельної ділянки, площею 0,0907 га, яка розташована за адресою: Львівська область, м. Городок, вул. Українська, 20 і передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ОСОБА_4С, проте доказів прийняття нею ? спадщини після ОСОБА_7 нею не подано.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позов заявлено про визнання права власності на ? частину житлового будинку з підстав набуття права спільної сумісної власності подружжя.

Отже фактично метою спору є визнання права власності на половиму майна, що є ідеальним поділом спільного майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 29 КпШС, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

У 2013 року позивач уже зверталась до суду з позовом про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами як частку у спільній подружній власності.

Рішенням Городоцького районного суду від 18.06.2014року позов ОСОБА_3 було задоволено, визнано за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами.

Апеляційний суд Львівської області рішенням від 05.02.2015року, скасовуючи це рішення суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, обгрунтовано визначився, що правовідносини сторін виникли з приводу поділу спільного майна подружжя. Адже позивачем не ставилось вимоги про визнання права спільної сумісної власності подружжя, яка могло бути набутим нею за час шлюбу. Вимога заявлена про визначення, виділ її частки у майні колишнього чоловіка ОСОБА_7, тобто про поділ на такі частки, що вимогою про поділ майна подружжя.

Крім того, позов заявлено уже після смерті колишнього чоловіка ОСОБА_7, також після фактичного прийняття спадщини спадкоємцями - дітьми померлого, що викликає сумнів у добросовісності дій позивача.

Тому колегія суддів прийшла до переконання, що позов про визнання права власності на ? майна чоловіка, яке було набуто ним у шлюбі, є фактично вимогою про поділ спільного майна подружжя.

До спірних правовідносин слід застосовувати норми права, що діяли на той час, тобто норми КпШС УРСР, де у ст.29 КпШС міститься імперативна норма, що для вимог про поділ спільного майна подружжя (який може бути ідеальним чи реальним) встановлюється трирічний строк позовної давності.

Відповідно до роз»ясень п.19 Пленуму Верховного Суду України у постанові від 24.10.2008 N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», незастосування норми матеріального права, яка регулює спірні правовідносини, є порушенням норм матеріального права, що є безумовною підставою для скасування рішення.

Відтак апеляційний суд, встановивши підстави, передбачені п.3, 4 ч.1ст.309 ЦПК, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову у позові за пропуском строку звернення до суду, встановивши, що шлюб було розірвано у 1993 році та зареєстровано розірвання шлюбу у передбаченому законом порядку, тому на підставі ст.29 КпШС, позивач втратила у 1996 році право судового захисту. Звернувшись з позовом до суду у серпні 2015року, належних підстав для поновлення пропущеного строку (понад 19 років) не навела, такі судом не встановлені.

Керуючись ст.ст. 303, п.2ч.1ст.307, п.3.4ч.1ст.309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_9 про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами як частку у спільній сумісній власності колишнього подружжя відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді