АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Поліщук Юлії Вікторівни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року визнано виконавчий лист № 755/6665/15-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 26.05.2015 року за ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19.12.2014 року у справі № 1782-14 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту № 2007/670-2.06/131 від 25.07.2007 у сумі 1 674 244 грн. 42 коп. та стягнення з ОСОБА_2 третейського збору в сумі 4 285 грн. 61 коп. - таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Поліщук Ю.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її необґрунтованість та незаконність, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 755/6665/15-ц виданого Дніпровським районним судом м. Києва 26.05.2015 року таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 26.05.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано вказаний виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19.12.2014 року у справі № 1782- 14 про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за договором кредиту в сумі 1 674 244 грн. 42 коп. та із кожного з відповідачів третейського збору у розмірі по 4 285 грн. 61 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2015 року у справі № 522/9107/15-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим та визнано поруку, укладену згідно договору поруки № 25-04/80 від 25 липня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та поручителем ОСОБА_2 припиненою.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 року у справі № 522/9107/15-ц задоволено заяву ОСОБА_2 про роз'яснення судового рішення від 12.11.2015 року, роз'яснено резолютивну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2015 року та вказано, що порука вважається припиненою з 30.06.2009 року.

У зв'язку з цим відсутній обов'язок поручителя ОСОБА_2 сплачувати заборгованість за кредитним договором на підставі зазначеного рішення третейського суду.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок ОСОБА_2, як боржника та поручителя за виконавчим листом № 755/6665/15-ц виданим 26.05.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва відсутній, а тому виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України, суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2015 року у цивільній справі № 755/6665/15-ц задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19.12.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення боргу (а.с. 39, 40).

Вказаним рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків стягнуто з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку заборгованість за укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 договором кредиту № 2007/670-2.06/131 від 25 липня 2007 року в сумі 1 674 244 грн. 42 коп. та із кожного з відповідачів витрати пов'язані з вирішенням спору третейським судом у розмірі по 4 285 грн. 61 коп. (а.с. 4-5).

На примусове виконання зазначеного рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19.12.2014 р. у справі № 1782-14 Дніпровським районним судом м. Києва 26.05.2015 року були видані виконавчі листи.

13.05.2016 року старшим державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОдесаГоловного територіального управління юстиції в Одеській області Заліпаєвим Ю.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 51093234 відносно боржника ОСОБА_2 (а.с. 54).

Із змісту вищевказаного рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19.12.2014 року вбачається, що з відповідача ОСОБА_2 була стягнута заборгованість, як з поручителя за договором поруки № 25-04/80 від 25.07.2007 року, що укладений між останнім, кредитором АКБ СР «Укрсоцбанк» та позичальником ОСОБА_3 у забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 2007/670-2.06/131 від 25 липня 2007 року (а.с. 16-17).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2015 року у справі № 522/9107/15-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим та визнано поруку, укладену згідно договору поруки № 25-04/80 від 25 липня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» - як кредитором, ОСОБА_3 - як позичальником, та ОСОБА_2 - як поручителем, припиненою (а.с. 49-52).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 року у справі № 522/9107/15-ц задоволено заяву ОСОБА_2 про роз'яснення судового рішення від 12.11.2015 року, якою роз'яснено резолютивну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2015 року та вказано, що порука вважається припиненою з 30.06.2009 року (а.с. 53).

Верховним Судом України викладений правовий висновок від 19.09.2014 року у справі № 6-53цс14 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно якого визначено, що аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

За цих обставин, суд дійшов висновку, що зобов'язання поручителя ОСОБА_2 по сплаті заборгованості за договором кредиту на підставі зазначеного рішення третейського суду відсутні та задовольнив заяву.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Частиною другою ст. 369 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо:

а) його було видано помилково;

б) якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою;

в) з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-Х1У «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІУ) є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

У п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-ХІУ передбачено скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, як самостійну підставу для закінчення виконавчого провадження. У зв'язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред'явлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на зазначеній підставі.

Втім, вирішуючи спір, суд не звернув уваги на те, що скасування рішення не є підставою для визнання виконавчого листа, на виконання якого він виданий, таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, згідно із частиною п'ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-172цс 15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Суд, дійшовши висновку про припинення зобов'язання поручителя як боржника за виконавчим документом, зазначену вище правову позицію Верховного Суду України не врахував та не звернув уваги на те, що право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до скасування рішення.

З підстав наведеного, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Поліщук Юлії Вікторівни - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року - скасувати, постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_2 у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді