Справа № 509/736/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

судді Курочки В.М.,

при секретарі Задеряки Г.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурас Груп» - Бацокіна С.В., представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Овідіополі цивільну справу за позовом ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс», ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди 175 981 грн. 21 коп. та моральної шкоди 400000 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7 звернулась до суду з названим позовом, у якому зазначила, що 25.08.2014 р., приблизно о 16 год. 50 хв., на автодорозі Одеса-Іллічівськ, на території Овідіопольського району, ОСОБА_4, керуючи власним автомобілем «Мітsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по лівій смузі дороги, був неуважним, проігнорував попереджувальний знак 1.5.3., який розташований за 66 м до звуження дороги, не стежив за дорожнім рухом та обстановкою, відволікся від керування автомобілем, не дав перевагу закінчити виїзд з правої смуги дороги її чоловікові ОСОБА_8, який керував автомобілем «ВАЗ-21063», державний номерний знак НОМЕР_2, та перестроювався з правої смуги на ліву смугу дороги, не застосував екстреного гальмування та не прийняв всі міри до запобігання дорожньо-транспортної пригоди, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України і допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем під керуванням ОСОБА_8 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 загинув, був пошкоджений автомобіль «ВАЗ-21063», яким він керував, та залишилась неповнолітня дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебувала на утриманні за життя покійного. Постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області від 27.02.2015 р. кримінальне провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди було закрите у зв'язку з відсутністю у діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Посилаючись, що ОСОБА_4 є власником джерела підвищеної - автомобіля «Мітsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 і його цивільно-правова відповідальність була застрахована полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів приватним акціонерним товариством «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», позивач з урахуванням уточнень позовних вимог просила стягнути на її користь з:

- приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» моральну шкоду, завдану смертю ОСОБА_8 у розмірі 100000 грн. та майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля «ВАЗ-21063» у розмірі 17 484 грн. 21 коп.;

- ОСОБА_4 одноразово 13 671 грн. на відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника на неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2; 9600 грн. - вартість пам'ятника на могилі ОСОБА_8; 6916 грн. - витрати на поховання ОСОБА_8; 6150 грн. - витрати на лікування ОСОБА_8; 720 грн. - транспортні послуги; 1440 грн. - витрати за зберігання автомобіля на арештмайданчику; моральну шкоду 400000 грн., заподіяну смертю ОСОБА_8 (а.с. 105-110)

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

Представник приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», а також представник ОСОБА_4 просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись, що він не обґрунтований.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утримання транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, при вирішенні спору про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Судом встановлено, що 25.08.2014 р., приблизно о 14 год. 50 хв., водій ОСОБА_8, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21063», державний номерний знак НОМЕР_2, рухаючись по автодорозі Одеса-Іллічівськ в напрямку м. Одеси по крайній правій смузі, при наявності двох смуг для руху у цьому напрямку, на 10 км + 33,4 м, грубо порушив вимоги пунктів 11.4, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, виконуючи маневр розвороту ліворуч з перетинанням лівої смуги даного напрямку і виїздом на сторону зустрічного руху через суцільну лінію дорожньої розмітки, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем «Міtsubishi» під керуванням ОСОБА_4, який рухався в лівій смузі руху даного напрямку.

Зазначені обставини підтверджуються наступними доказами:

- висновком №5670 судової автотехнічної експертизи від 17.02.2015 р., з якого слідує, що водій автомобіля «ВАЗ-21063», при вихідному знаходженні транспортного засобу в правій смузі даного напрямку в нерухомому стані, за час близько 2.266с до зіткнення здійснив маневр розвороту вліво, з перетинанням лівої смуги даного напрямку і виїздом на сторону зустрічного руху через суцільну лінію дорожньої розмітки, що розділює зустрічні транспортні потоки, рухаючись перед зіткненням упоперек дороги і досягши швидкості близько 15 км/год. Автомобіль «Міtsubishi» в період спостереження рухався зі швидкістю близько 81 км/год в лівій смузі даного напрямку ближче до осьової лінії дорожньої розмітки, що поділяє зустрічні транспортні потоки. В період спостереження до зіткнення, проміжок часу приблизно 1,200с, автомобіль «Міtsubishi» рухався з гальмуванням в початковій фазі. В умовах події в першу чергу, у відповідності до вимог п. 11.4 Правил дорожнього руху і вимог суцільної осевої лінії дорожньої розмітки (лінія 1.1)- водій автомобіля «ВАЗ-21063» в умовах місця ДТП повинен був категорично відмовитися від наміру здійснити розворот на даній ділянці дороги. При експертному розгляданні дій водія автомобіля «ВАЗ-21063» на технічному рівні у світлі умов забезпечення безпеки виконаного ним маневру: у відповідності до вимог пп. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху - водій автомобіля «ВАЗ-21063», виконуючи в умовах події поза межами перехрестя розворот не з крайнього лівого положення проїзної частини свого напрямку повинен був - перед початком руху із зміною напрямку переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, у тому числі, здійснити належний контроль можливої наявності попутних транспортних засобів позаду себе в лівій смузі руху; за наявності вказаних транспортних засобів дати їм дорогу, тобто, за наявності позаду себе в лівій смузі автомобіля «Міtsubishi» - відмовитися від початку свого маневру до того, коли останній залишить дану ділянку дороги. Діючи відповідно зазначеним вимогам Правил водій автомобіля «ВАЗ-21063» мав технічну можливість попередити зіткнення.

З технічної точки зору, рух автомобіля «Міtsubishi» на даній ділянці дороги зі швидкістю 81 км/год формально не суперечив вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху по вибору безпечного швидкісного режиму руху.

Дії водія автомобіля «ВАЗ-21063», який всупереч вимогам Правил дорожнього руху здійснив маневр перед автомобілем «Міtsubishi» - з моменту виникнення небезпеки для руху обумовили водієві автомобіля «Міtsubishi» виникнення аварійної ситуації, в якій останній не мав технічної можливості попередити зіткнення.

У причинному зв'язку с настанням даної ДТП знаходяться фактичні дії водія автомобіля «ВАЗ-21063», не відповідні вимогам Правил дорожнього руху.

На даній ділянці дороги для легкових автомобілів максимально допустима швидкість руху визначається загальними вимогами п. 12.6.г Правил дорожнього руху і становить не більше 90 км/год. Маневр як засіб запобігання ДТП в світлі вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху в даному випадку для водія автомобіля «Міtsubishi» був неприйнятним. (а.с. 121-128)

- оглянутим в судовому засіданні та долученим до справи записом відео реєстратора, з якого слідує, що водій автомобіля «ВАЗ-21063» на порушення вимог пп. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху виконував розворот вліво поза межами перехрестя не з крайнього лівого положення проїзної частини свого напрямку руху, а з крайньої правої смуги руху, з перетинанням лівої смуги руху даного напрямку і виїздом на сторону зустрічного руху через суцільну лінію дорожньої розмітки, що розділює зустрічні транспортні потоки(лінія 1.1), на незначній відстані від автомобіля «Міtsubishi», який рухався в попутному напрямку в лівій смузі руху, не переконався перед початком руху із зміною напрямку, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого сталася ДТП;

- постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області від 19.06.2015 р. про закриття кримінального провадження у зв'язку з тим, що ДТП сталася з вини автомобіля «ВАЗ-21063» ОСОБА_8, який загинув, а водій автомобіля «Міtsubishi» ОСОБА_4 не мав технічної можливості запобігти зіткненню автомобілів і не порушував Правил дорожнього руху. (а.с. 129-132)

- ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.07.2015 р., якою відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні її скарги на постанові слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області від 19.06.2015 р. про закриття кримінального провадження, а також ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.07.2015 р., якою відмовлено ОСОБА_6 у задоволені її апеляційної скарги на постанові слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.07.2015 р. (а.с. 133-138)

Доводи позивачки, що ОСОБА_4, керуючи автомобілем, та рухаючись по лівій смузі дороги, був неуважним, проігнорував попереджувальний знак 1.5.3., який розташований за 66 м до звуження дороги, не стежив за дорожнім рухом та обстановкою, відволікся від керування автомобілем, не дав перевагу закінчити виїзд з правої смуги дороги її чоловікові ОСОБА_8, який керував автомобілем «ВАЗ-21063», та перестроювався з правої смуги на ліву смугу дороги, не застосував екстреного гальмування та не прийняв всі міри до запобігання дорожньо-транспортної пригоди, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України і допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем під керуванням ОСОБА_8, суд до уваги не приймає, вважає їх необґрунтованими тому, що вони спростовуються наведеними вище доказами.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що дорожньо-транспортна пригода мала місце лише з вини водія автомобіля «ВАЗ-21063» ОСОБА_8, доведено, що вина відповідача ОСОБА_4 у порушенні Правил дорожнього руху та завданні шкоди позивачці відсутня, а тому позовні вимоги до ОСОБА_4 та приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1188 ЦК України, п.п. 4,8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс», ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди 175 981 грн. 21 коп. та моральної шкоди 400000 грн., відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя: В. М. Курочка