Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Номер провадження 22-ц/778/14/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Сапун О.А.,

суддів: Пільщик Л.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» в особі Запорізької дирекції «ОСОБА_5 Аваль» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

08 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_5 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «ОСОБА_5 Аваль» (далі ПАТ «ОСОБА_5 Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову посилалось на те, що між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 010/02-2/21 від 19 січня 2007 року. З урахування додаткових угод до зазначеного договору заборгованість по кредиту неодноразово була реструктуризована, а 12 жовтня 2011 року була рефінансована з підписанням до Кредитного договору додаткової угоди № 8, шляхом надання позичальнику грошових коштів в сумі 2 413 830 грн. 55 коп. на погашення валютної заборгованості за кредитним договором в сумі 300 227,68 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 2 від 14 жовтня 2011 року.

В якості забезпечення виконання зобовязань по Кредитному договору, з майновим поручителем ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 010/02-2/21/2, посвідчений 20 січня 2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за номером 352, згідно якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно, що належить іпотекодавцю на праві власності, а саме: будівля магазину літ. Б, загальною площею 97,3 кв.м., що знаходиться по проспекту Леніна,166-А у м. Запоріжжя.

Позичальник зобовязання по кредитному договору належним чином не виконує, тому станом на 17 вересня 2014 року прострочена заборгованість за несплаченими траншами згідно графіку (тіло кредиту) дорівнює 999 278 грн. 80 коп., заборгованість за несплаченими відсотками за період з 14 жовтня 2011 року по 16 вересня 2014 року (користування кредитом) дорівнює 836 216 грн. 01 коп. Останні погашення були здійсненні позичальником 20 грудня 2011 року в сумі 598 грн. 64 коп. по тілу кредиту, 12 червня 2012 року в сумі 23 674 грн. 68 коп. по відсотках за користування кредитом.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» в сумі 3296 695 грн. 84 коп. по кредитному договору договір № 010/02-2/21 від 19 січня 2007 року, просило звернути стягнення за договором іпотеки № 010/02-2/21/2 від 20 січня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі за номером 352, на предмет іпотеки на будівлю магазину літ. Б, загальною площею 97,3 кв.м., що знаходиться по проспекту Леніна,166-А у м. Запоріжжя, шляхом проведення торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Предмет іпотеки належить на праві власності ОСОБА_3 Також просило стягнути з ОСОБА_3 на користь банку судовий збір в сумі 3 654 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2014 року позов ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 010/02-2/21/2 від 20 січня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі за номером 352, на будівлю магазину літ. Б, загальною площею 97,3 кв.м., що знаходиться по проспекту Леніна,166-А у м. Запоріжжя та належить на праві власності ОСОБА_3, з метою погашення заборгованості в сумі 3 296 695 грн. 84 коп. на користь ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 Аваль» за кредитним договором № 010/02-2/21 від 19 січня 2007 року, шляхом проведення торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» судовий збір в сумі 3 654 грн.

08 квітня 2015 року ОСОБА_9 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2014 року, яка залишена без задоволення ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2015 року ( а. с. 62-63,76-77 т. 1 ).

Не погоджуючись із заочним рішенням, 15 травня 2015 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» ( а. с. 86-92 т. 1 ).

У судове засідання апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_3, її представник ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, які обізнані про перебування справи на розгляді у суді, неодноразово не зявляються, поштову кореспонденцію, яка направляється за їх місцем проживання ( перебування ), не отримують, внаслідок чого судові виклики повертаються до суду з відмітками «за закінченням строку зберігання» ( а. с. 86,92,98-99,102-110,117-128,140-141,155-163,184-198 т. 1 ).

Згідно статті 11, частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

У частинах 1,2 статті 303-1 ЦПК України зазначено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

За апеляційною скаргою ОСОБА_3 апеляційне провадження відкрито 21 травня 2015 року, справа призначалася до розгляду на 10 червня 2015 року. За клопотанням апелянта ухвалою апеляційного суду від 26 серпня 2015 року апеляційне провадження зупинялося до набрання законної сили судового рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» про визнання недійсним договору іпотеки ( а. с. 95,133-135 т. 1 ).

Оскільки позовну заяву ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2016 року було залишено без розгляду по причині неявки позивача на судові виклики, апеляційне провадження по даній справі було відновлено 18 квітня 2016 року ( а. с. 142-145,150 т. 1 ).

Однак судові виклики, які направляються ОСОБА_3, її представнику ОСОБА_4, третій особі ОСОБА_6, знову повертаються без вручення, що свідчить про зловживання вказаними особами своїми процесуальними правами та свідчить про недобросовісне ставлення їх до виконання покладених на них статтею 27 ЦПК України обовязків.

На теперішній час встановлений статтею 303-1 ЦПК України строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції закінчився. До того перебування справи тривалий час на розгляді у апеляційному суді порушує права позивача ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», який не може звернути до виконання рішення суду першої інстанції, яке ухвалене ще 10 листопада 2014 року.

Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги те, що апелянт, оспорюючи рішення суду першої інстанції, не наводить в апеляційній скарзі доводів щодо необхідності дослідження додаткових доказів і обставин, не зазначає про нові докази, у дослідженні яких йому було безпідставно відмовлено судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 може бути розглянута у її відсутність і відсутність інших осіб, в межах заявлених доводів і на підставі наявних матеріалів справи, у відповідності до вимог частини 1 статті 303, частини 2 статті 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «ОСОБА_10 Аваль», перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно пункту 1 частини 1 статті 307, статті 308 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», суд першої інстанції посилався на те, що позичальник ОСОБА_6 належним чином не виконував зобовязання по погашенню кредиту, станом на 17 вересня 2014 року має прострочену заборгованість за несплаченими траншами згідно графіку (тіло кредиту) у розмірі 999 278 грн. 80 коп., заборгованість за несплаченими відсотками за період з 14 жовтня 2011 року по 16 вересня 2014 року (користування кредитом) у розмірі 836 216 грн. 01 коп., тому є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки - будівлю магазину літ. Б, загальною площею 97,3 кв.м., що знаходиться по проспекту Леніна,166-А у м. Запоріжжя.

Такий висновок відповідає наявним у справі документам, узгоджується з нормами матеріального і процесуального права.

Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави "Позика", якщо інше на встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом зясовано, щоміж ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 010/02-2/21 від 19 січня 2007 року на суму 150 000 доларів США, зі строком повернення 18 січня 2017 року. У договорі передбачена фіксована процентна ставка 11,50 відсотків річних з переглядом один раз на пять років, перші три місяці 9,9 відсотків річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати Позичальником платежів рівними частками згідно з графіком погашення до цього договору ( пункти 3,4 Договору ). З урахування додаткових угод до зазначеного договору заборгованість по кредиту неодноразово підлягала реструктуризації та 12 жовтня 2011 року була рефінансована з підписанням до Кредитного договору додаткової угоди № 8, шляхом надання позичальнику грошових коштів в сумі 2 413 830 грн. 55 коп. на погашення валютної заборгованості за кредитним договором в сумі 300 227,68 доларів США., що підтверджується меморіальним ордером № 2 від 14 жовтня 2011 року ( а. с. 5-17 т. 1 ).

У пункті 4.1.1. частини 2 Кредитного договору зазначено, що за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом Позичальник сплачує Банку пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення.

Оскільки кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повертати позику частинами (з розстроченням), а ОСОБА_6 не виконував належним чином зобовязання по поверненню кредиту, станом на 17 вересня 2014 року утворилася прострочена заборгованість за несплаченими траншами згідно графіку (тіло кредиту) у розмірі 999 278 грн. 80 коп., заборгованість за несплаченими відсотками за період з 14 жовтня 2011 року по 16 вересня 2014 року (користування кредитом) у розмірі 836 216 грн. 01 коп. Також Банком була нарахована пеня за період з 29 вересня 2013 року по 16 вересня 2014 року на борг по відсотках у сумі 23 951 грн. 51 коп., на борг по тілу кредиту у сумі 29 603 грн. 01 коп., загальна сума боргу становить 3 296 695 грн. 84 коп.

З урахуванням викладеного, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, пункту 1.5.1 частини 2 кредитного договору № 010/02-2/21 від 19 січня 2007 року банк набув права вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

В якості забезпечення виконання зобовязань по Кредитному договору з майновим поручителем ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 010/02-2/21/2 від 20 січня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за номером 352, згідно якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно, що належить іпотекодавцю на праві власності, а саме: будівля магазину літ. Б, загальною площею 97,3 кв.м., що знаходиться по проспекту Леніна-166-А у м. Запоріжжя ( а. с. 18-25 т. 1 ).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05 травня 2015 року, було задоволено позов ПАТ «ОСОБА_5 Аваль». Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 010/02-2/21 від 19 січня 2007 року у сумі 2 523 667 грн. 47 коп. ( а. с. 166-169 т. 1 ).

Згідно зі статтею 589 ЦК України, статтею 20 Закону України "Про заставу" у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку".

За змістом частини першої статті 575 ЦК України, статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку". При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд встановлює спосіб реалізації предмета іптеки, зокрема, шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

На виконання положень статті 35 Закону України "Про іпотеку", позивач неодноразово надсилав ОСОБА_6, ОСОБА_3 вимоги про дострокове повернення кредиту та повідомив, що у разі його невиконання, задовольнить свої вимоги за рахунок заставленого майна ( а. с. 26-38 т. 1 ).

Вимоги залишені без виконання, тобто кредит достроково не повернуто та проценти не сплачені.

Суд першої інстанції повно, всебічно зясував фактичні обставини справи, оцінив наявні у справі документи і дійшов правильного висновку, що за статтею 16 ЦК України порушені права кредитора підлягають захисту, тому вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню.

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки передбачено у статті 38 Закону України "Про іпотеку".

Положення пунктів 1.1,2.1.2,3.1.4,6.1-6.5 договору іпотеки надає право Банку звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Вартість предмета іпотеки визначена в пункті 1.4 договору іпотеки у сумі 1 603 901 грн. ( а. с. 18-20 т. 1 ).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому навів в рішенні відповідні доводи з посиланням на норми матеріального права.

Рішення відповідає наявним у справі доказам, узгоджується з нормами матеріального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: