УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Карпенко С.О., Леванчука А.О.,Кафідової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання припиненими кредитного договору та договору іпотеки, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (далі - УДМС України в Полтавській області) про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири загальною площею 71,60 кв. м., житловою площею 46,70 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 18 травня 2005 року, а також виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вищевказаній квартирі.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтувало тим, що зобов'язання за кредитним договором від 18 травня 2005 року належним чином не виконано, існує непогашена позичальником кредитна заборгованість в розмірі 16 767,76 доларів США і тому банк змушений звернутися до суду з даним позовом.

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання припиненим кредитного договору від 18 травня 2005 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», визнання припиненим договору іпотеки від 18 травня 2005 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з припиненням основного зобов'язання за кредитним договором, зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» виключити з відповідних державних реєстрів запис про обтяження нерухомого майна та заборону його відчуження, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2, зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_6 оригінали правовстановлюючих документів: договір купівлі-продажу від 18 травня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І., технічний паспорт на вказану вище квартиру.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтовано тим, що ним повністю виконано зобов'язання за кредитним договором від 18 травня 2005 року і банком безпідставно заявлено до нього первісний позов у справі та не визнається виконання з боку позичальника кредитних зобов'язань.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2015 року в задоволенні первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнано припиненим кредитний договір від 18 травня 2005 року, укладений між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Визнано припиненим договір іпотеки від 18 травня 2005 року, укладений між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з припиненням основного зобов'язання за кредитним договором від 18 травня 2005 року.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» виключити з відповідних державних реєстрів запис про обтяження нерухомого майна та заборони його відчуження, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_6 оригінали правовстановлюючих документів: договір купівлі-продажу від 18 травня 2005 року посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І. та технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 9 854 грн 40 коп.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено у справі нове рішення про часткове задоволення первісних позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2005 року в розмірі 16 767,76 доларів США, що за офіційним курсом НБУ від 26 січня 2016 року (1 долар США = 24 грн 82 коп.) становить 407 762 грн 54 коп., яка складається із:

- 14 353, 93 доларів США ( 355 321 грн 38 коп. ) - заборгованості за кредитом;

- 1 702,20 доларів США (42 250 грн 84 коп.) - заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 180,00 доларів США (4 467 грн 60 коп.) - заборгованості по комісії за користування кредитом;

- 230,57 доларів США (5 722 грн 75 коп.) - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань по договору,

звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 71,60 кв. м., житловою площею 46,70 кв. м., яка належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 18 травня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І., шляхом продажу з укладенням від імені власника ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, з початковою ціною продажу, визначеної договором іпотеки від 18 травня 2005 року.

Виселено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з їх неповнолітніми дітьми із АДРЕСА_4.

Виконання рішення зупинено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по 6 564 грн 25 коп. судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2016 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами встановлено, що 18 травня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому на строк по 16 травня 2025 року включно кредит в розмірі 35 400 доларів США на наступні цілі: купівлю квартири у сумі 30 тис. доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 5 400 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування 0,15 % від суми виданого кредиту в розмірі 45 доларів США щомісячно. Період сплати вважати період з «10» по «17» число кожного місяця.

Додатковою угодою № 1 від 02 серпня 2005 року до зазначеного кредитного договору, з 02 серпня 2005 року змінено графік погашення заборгованості по кредитному договору з ануїтету на погашення рівними частинами, визначено щомісячний платіж у сумі 125 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором. Пункт 1.1. доповнено ч. 4: щомісячно в період сплати позичальник сплачує відсотки, розраховані у відповідності до п. п. 3.1, 3.2, 3.3 і комісії, розрахованої у відповідності до п. п. 1.1, 1.5, 3.6 даного договору, а також інших витрат банка відповідно до п. п. 2.2.9, 4.3.

У забезпечення вказаного кредитного договору 18 травня 2005 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав в іпотеку трикімнатну квартиру загальною площею 71,6 кв. м., житловою площею 46,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, яка належить останньому згідно договору купівлі продажу від 18 травня 2005 року.

Первісний позивач посилався на те, що позичальник порушував умови кредитного договору щодо щомісячного внесення визначеного умовами кредитного договору платежу на погашення кредиту, сплати відсотків, комісії та страхових платежів, внаслідок чого згідно наданого банком розрахунку, станом на 28 лютого 2014 року, утворилася заборгованість за кредитом в сумі 14 654,90 доларів США., за відсотками - 1 702,29 доларів США, комісія 180 доларів США, пені 230,57 доларів США, а всього - 16 767,76 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову банку та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена банком заборгованість не підтверджена, оскільки висновком судової економічної експертизи № 866/867 від 28 листопада 2014 року встановлено, що станом на 14 квітня 2014 року ОСОБА_6 мав переплату по основному кредиту на суму 15 644,49 доларів США, прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами становить 57,82 доларів США, прострочена заборгованість по комісії - 225,00 доларів США, пеня - 9,00 доларів США. 26 грудня 2014 року ОСОБА_6 сплатив банку 2 038,44 доларів США та таким чином здійснив повний розрахунок по кредитному договору, а тому кредитний договір та договір іпотеки є припиненими внаслідок належного виконання та припинення основного зобов'язання.

Також районний суд визнав преюдиційним в даній справі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2008 року у справі за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором і виселення та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ЗАТ КБ «Приватбанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яке набрало законної сили 08 грудня 2008 року. Даним рішенням встановлено, що розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_6 за кредитним договором від 18 травня 2005 року, наданий банком, є неповним, оскільки при його обчисленні враховано лише частину платежів, здійснених ОСОБА_6, а відтак таким, що не може бути взятий до уваги судом. Зазначеним рішенням у задоволенні позову ЗАТ КБ «Приватбанк» та у зустрічному позові ОСОБА_6 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 районний суд визнав похідними та їх задовольнив.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками районного суду не погодилася, пославшись на наступне.

Суд першої інстанції в основу судового рішення поклав висновок експертизи № 866/867 від 28 листопада 2014 року як беззаперечний доказ відсутності заборгованості позичальника ОСОБА_6 перед банком. Згідно такого висновку судово-економічної експертизи, станом на 14 квітня 2014 року (дата відкриття провадження у цивільній справі) нарахування поточної заборгованості ОСОБА_6 в частині нарахування основного кредиту, відсотків, пені не відповідає умовам кредитного договору від 18 травня 2005 року, а станом на 14 квітня 2014 року ОСОБА_6 мав загальну суму переплати 15 352,67 доларів США.

Апеляційний суд вказаний висновок визнав неналежним доказом у справі з посиланням на те, що при проведенні експертизи не було враховано умов кредитного договору щодо порядку та підстав нарахування штрафних санкцій, збільшення тіла кредиту, відсотків за його користування та пені (п. п. 4.1, 1.2, 2.1 кредитного договору).

У зв'язку з наведеним, колегією суддів було призначено повторну комісійну судову економічну експертизу, з висновків якої № 11921 від 09 грудня 2015 року вбачається, що розрахунок заборгованості наданий позивачем на підтвердження кредитної заборгованості відповідає умовам кредитного договору, однак документально підтвердити розмір заборгованості, визначений у наданому банку розрахунку, неможливо через відсутність документів необхідних для таких висновків (а. с. 223-226, 227, т. 2).

Колегія суддів апеляційного суду визнала висновки повторної експертизи в частині неможливості визначення наявності та розміру заборгованості за кредитом безпідставними. Встановила і визнала правильними розрахунки банку щодо розміру кредитної заборгованості надані на підтвердження підстав позову за виключенням 338,97 доларів США безпідставно списаних банком з кредиту страхових платежів, та на підставі наведеного дійшла висновків про часткову доведеність і обґрунтованість первісного позову, і як наслідок - безпідставність зустрічних позовних вимог.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Поза увагою апеляційного суду залишилася та обставина, що вказаним вище рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2008 року, яке набрало законної сили 08 грудня 2008 року, було вирішено питання щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_6 за період по 13 лютого 2008 року, а тому апеляційний суд мав вирішити питання щодо закриття провадження у даній справі у вказаній частині з підстав, передбачених ст. 310 ЦПК України, чого зроблено не було.

Крім того, при вирішенні спору апеляційним судом було допущено порушення ч. 2 ст. 10 ЦПК України щодо рівності права сторін у наданні доказів. Зокрема, апеляційний суд надав перевагу доказам первісного позивача щодо непогашеної заборгованості відповідача по кредиту. При цьому, суд не прийняв до уваги висновків зазначених вище експертиз: від 28 листопада 2014 року (а. с. 132-140, т. 1), якою встановлено переплату, а не борг, позичальника по кредиту в розмірі 15 352,67 доларів США; від 09 грудня 2015 року (а. с. 221-227, т. 2), якою не підтверджено наявності та розміру кредитної заборгованості через ненадання банком необхідної економічної документації та надання частини документів неналежної якості (висновки по 1, 4, 5 питаннях експертизи).

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах банку, якими беззаперечно не спростовано доводи позичальника за кредитом (позивача за зустрічним позовом) про погашення кредитного боргу у повному обсязі, а тому, висновки апеляційного суду щодо предмета та підстав позовів ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Крім того, не враховуючи висновки проведених у справі експертиз, та, здійснюючи самостійно аналіз економічної документації, фактично виконуючи функції експерта, що не передбачено ЦПК України, апеляційний суд обмежився тим, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і має оцінюватися нарівні з іншими доказами у справі (ст. 212, ст. 147 ЦПК України), і не звернув уваги на положення ч. 2 ст. 147 ЦПК України, якою передбачено право суду з'ясувати позицію експерта стосовно питання, що потребує спеціальних знань, чого зроблено не було.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

На суд апеляційної інстанції такі обов'язки покладаються в силу ст. 303 ЦПК України.

У зв'язку із незгодою позичальника за кредитом з наявністю непогашеної кредитної заборгованості, апеляційний суд мав надати правову оцінку доводам зустрічної позовної заяви та доказам наданим ОСОБА_6 на підтвердження його правової позиції щодо предмета спору, а також відобразити в судовому рішенні мотиви з яких суд такі доводи/докази відхиляє, а не обмежуватися посиланням на перевагу доказів банку перед доказами позичальника за кредитом.

Відсутні підстави вважати, що апеляційним судом виконано в повній мірі вимоги ст. 303 ЦПК України при вирішенні справи та ухвалено судове рішення у відповідності до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості. За правилами ст. 338 ЦПК України, таке судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:С.О. Карпенко О.В. Кафідова А.О. Леванчук Г.І. Мостова