Справа №587/591/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Степаненко О. А.
Номер провадження 22-ц/788/1719/16 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 22 вересня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Сумської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, Сульської сільської ради Сумського району Сумської області

про визнання заповіту дійсним, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом, остаточно уточнивши його 08 червня 2016 року, і просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, на земельну ділянку загальною площею 5,1585 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Сульської сільської ради Сумського району Сумської області і складається з таких ділянок: площею 0,7470 га, кадастровий номер № НОМЕР_1; площею 3,6819 га, кадастровий номер № НОМЕР_2; площею 0,1894 га, кадастровий номер № НОМЕР_3; площею 0,5404 га, кадастровий номер № НОМЕР_4.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_3 є його рідною сестрою. Їх батьки, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, проживали в АДРЕСА_1, в будинку, який належав їм на праві власності. За цією адресою розташована земельна ділянка загальною площею 0,85 га, у тому числі, 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами та 0,6 га - для ведення особистого підсобного господарства, яка належала на праві приватної власності їх батьку. Крім того, батьку належало право на земельну частку (пай). У 2000 році батько склав в сільській раді заповіт, в якому зазначив, що все майно, яке йому належить, крім земельного паю, він заповідає своїм дітям: ОСОБА_5 та дочці, ОСОБА_3, в рівних долях, а земельну частку (пай) заповідав йому. У ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача, ОСОБА_7 Батько проживав в с.Печище один, а коли стан його здоров'я погіршився, ОСОБА_3 забрала його до себе у м. Харків, а на літо батько приїздив до нього в АДРЕСА_2 У 2004 році батько отримав державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,1585 га. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер і після його смерті відкрилася спадщина. Позивач зазначав, що спадщину прийняв шляхом подачі заяви до нотаріальної контори і оскільки секретарем Сульської сільської ради за рекомендацією нотаріуса було здійснено дописку від руки на тексті заповіту, вважає, що заповіт штучно був зроблений недійсним.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 22 вересня 2016 року задоволений.

Визнано дійсним заповіт, зроблений 08 грудня 2000 року від імені ОСОБА_6 в Сульській сільській раді Сумського району відносно спадкування його майна на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку загальною площею 5,1585 га, в тому числі: розміром 0,7470 га, кадастровий номер НОМЕР_1; розміром 3,6819 га, кадастровий номер НОМЕР_2; розміром 0,1894 га кадастровий номер НОМЕР_3; розміром 0,5404 га, кадастровий номер НОМЕР_4, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сульської сільської ради Сумського району Сумської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку загальною площею 5,1585 га, в тому числі: розміром 0,7470 га, кадастровий номер НОМЕР_1; розміром 3,6819 га, кадастровий номер НОМЕР_2; розміром 0,1894 га кадастровий номер НОМЕР_3; розміром 0,5404 га, кадастровий номер НОМЕР_4, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сульської сільської ради Сумського району Сумської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ухвалити нове рішення, яким у позові в цій частині відмовити.

При цьому, зазначає, що нотаріус обґрунтовано відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право па спадщину на земельні ділянки через те, що спадкодавець не робив у заповіті окремого розпорядження щодо земельних ділянок на користь ОСОБА_5 Окреме розпорядження у заповіті на користь позивача зроблене тільки щодо земельної частки (паю). Вказує, що поза увагою суду залишилося те, що заповіт було вчинено у 2000 році, на спірні земельні ділянки спадкодавець набув право власності у 2004 році, одночасно з припиненням його права власності на земельну частку (пай), а спадщина відкрилась у 2015 році. Вважає, що спадкодавець не виявив свою волю щодо конкретних земельних ділянок на користь позивача, як він це зробив щодо земельної частки (паю), тому та презумпція, що земельні ділянки, власником яких заповідач став вже після вчинення заповіту, він заповів позивачу і ОСОБА_3 в рівних частках, не спростована, а тому запис в заповіті, зроблений після смерті спадкодавця, навпаки спотворює волю покійного, викладену ним в заповіті.

Рішення суду не оскаржується в частині визнання заповіту дійсним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_8, які апеляційну скаргу підтримали, позивача ОСОБА_5, його представника - адвоката Лисенко Г.К., які проти скарги заперечили, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність й обгрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 у частині визнання заповіту дійсним, суд першої інстанції, виходив з того, що дописка у заповіті зроблена після смерті спадкодавця не спотворює волю останнього, викладену у заповіті.

Враховуючи те, що рішення в цій частині не оскаржується та, виходячи з принципу диспозитивності, колегія суддів не має права робити висновків щодо визнання заповіту дійсним.

Задовольняючи позов у частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, суд дійшов до висновку, що оскільки в заповіті чітко зазначено, що все своє майно, крім земельної частки (паю), ОСОБА_6 заповідає ОСОБА_3, ОСОБА_5 в рівних долях, а право на земельну частку (пай) в розмірі 5,57 га, згідно з земельним сертифікатом № 95 від 17 березня 1997 року, серія НОМЕР_5 заповідає ОСОБА_5 і те, що площа земельної частки (паю) при виготовленні технічної документації була уточнена, а також що певним чином змінився порядок оформлення земельної частки (паю) і форма та зміст документів, що підтверджують право особи на земельну частку (пай), не може бути підставою для відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Однак з таким висновком погодитись неможливо з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_6 (батько позивача ОСОБА_5), на підставі державного акту на землю, серії НОМЕР_6 виданого 26 березня 2004 року згідно з розпорядженням голови районної держаної адміністрації № 79 від 13 лютого 2004 року, є власником земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,1585 га, яка складається з наступних земельних ділянок: земельна ділянка площею 0,7470 га, кадастровий номер НОМЕР_1; земельна ділянка площею 3,6819 га, кадастровий номер НОМЕР_2; земельна ділянка площею 0,1894 га кадастровий номер НОМЕР_3; земельна ділянка площею 0,5404 га, кадастровий номер НОМЕР_4, які розташовані на території Сульської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 8).

Крім того, з копії державного акту на землю, серії І-СМ № 029808, виданого 06 квітня 2000 року на підставі рішення Сульської сільської ради Сумського району Сумської області від 16 грудня 1999 року вбачається, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки загальною площею 0,85 га, розташованої в АДРЕСА_1, в тому числі, земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також земельної ділянки площею 0,60 га з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 10).

08 грудня 2000 року ОСОБА_6 склав заповіт, за яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що він матиме за законом право, крім земельної частки (паю), він заповідає ОСОБА_3, ОСОБА_5 в рівних долях, а право на земельну частку (пай) в розмірі 5,57 га згідно з земельним сертифікатом № 95 від 17 березня 1997 року серія НОМЕР_5 заповідає ОСОБА_5 (а.с. 58).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 01 серпня 2015 року (а.с. 12).

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в АДРЕСА_1 а також земельну ділянку за цією ж адресою, загальною площею 0,85 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого підсобного господарства та земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,1585 га (земельний пай).

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 прийняли спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Сумської районної державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 57889687 (а.с. 30-36).

Однак, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У судовому засіданні у суді першої інстанції секретар Сульської сільської ради Сумського району, Мовчан Л.І., пояснила, що саме вона зробила напис від руки на тексті заповіту, а саме: «або ж земельну ділянку, визначену в натурі на місцевості, надану для ведення товарного с/г виробництва, розташовану на території Сульської сільської ради». Зазначений запис вона скріпила своїм підписом та печаткою сільської ради (а.с. 58).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст. ст. 1234,1235,1236 ЦК України).

Згідно з приписами ст. ст. 1216, 1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (стаття 1247 ЦК України).

Як роз'яснив Верховний Суд України у п.11 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай), основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). А згідно з п.17 Перехідних положень ЗК України від 25 жовтня 2001року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Тобто, земельна частка (пай) та земельна ділянка - це різні об'єкти права власності. Земельна частка (пай) - це частка в спільній (колективній) частковій власності на землі колишнього сільськогосподарського підприємства члена цього підприємства, право на яку підтверджується сертифікатом. Тому, окреме розпорядження у заповіті на користь ОСОБА_5, складеному 08 грудня 2000 року, спадкодавець зробив щодо своєї земельної частки (паю) в спільній частковій власності, оскільки виділених в натурі (на місцевості) земельних ділянок на той час не існувало, як і державних актів на право власності на землю.

Після виділу частки (паю) в натурі (на місцевості), спадкодавець припинив бути співвласником земель колишнього сільськогосподарського підприємства, оскільки зазначена спільна власність разом з часткою (паєм) припинила існування, а сертифікат на право на земельну частку (пай) став недійсним. У той же час, спадкодавець ОСОБА_6 набув право власності на індивідуально визначені земельні ділянки: площею 0,7470 га, кадастровий номер № НОМЕР_1; площею 3,6819 га, кадастровий номер № НОМЕР_2; площею 0,1894 га, кадастровий номер № НОМЕР_3; площею 0,5404 га, кадастровий номер № НОМЕР_4, загальною площею 5,1585 га, з призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Сумської сільської ради Сумського району Сумської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 8).

Як вбачається зі змісту заповіту, спадкодавець ОСОБА_6 не робив у заповіті окремого розпорядження щодо спірних земельних ділянок на користь позивача ОСОБА_5, а відтак, чотири земельні ділянки, право власності на які спадкодавець набув на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку 13 лютого 2004 року, тобто вже після вчинення заповіту, відносяться до зазначеного у заповіті: «всього майна, яке буде належати спадкодавцю на день його смерті» (а.с. 7).

Отже, позивач не набув право на спадкування спірних земельних ділянок в частині 1/1, а відтак немає підстав для задоволення його позову в частині визнання права власності на ці земельні ділянки. У той же час, не існує перешкод для оформлення спадкових прав ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на спірні земельні ділянки у нотаріальному порядку у рівних частинах.

Враховуючи наведене, рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, на підставі п. п. 1, 2, 3, 4, ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути 800 грн. 13 коп. компенсації судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати рішення Сумського районного суду Сумської області від 22 вересня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку загальною площею 5,1585 га, в тому числі: площею 0,7470 га, кадастровий номер НОМЕР_1; площею 3,6819 га, кадастровий номер НОМЕР_2; площею 0,1894 га кадастровий номер НОМЕР_3; площею 0,5404 га, кадастровий номер НОМЕР_4, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сульської сільської ради Сумського району Сумської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові в цій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 800 грн. 13 коп. компенсації судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -