Справа № 463/6329/15-ц
Провадження № 2/463/712/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Шеремети Г.І.

при секретарі с/з - Козак О.В.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача та одночасно

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника третьої особи - Фельпеля І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Окремого відділу технічного нагляду за будівництвом державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третьої особи: Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про виселення, -

в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду із позовом, просив виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з їхніми неповнолітніми дітьми з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Позов мотивує тим, що відповідачі проживають у спірному на сьгоднішній день житлі без законних на це підстав. Вселилися в квартиру самовільно, отримавши ключі від попередніх мешканців. В добровільному порядку звільнити житлове приміщення відмовились. Відповідач ОСОБА_3 ніколи не був працівником ДПС України, а тому підлягає до виселення з усіма проживаючими з ним особами. Єдиною підставою для вселення в житловий будинок є виданий ордер.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому. Додатково пояснив, гуртожиток по АДРЕСА_2 переданий на баланс Окремого відділу технічного нагляду за будівництвом ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) ще в 2003 році. Вказаний гуртожиток є гуртожитком сімейного типу. Факт самовільного зайняття сім`єю ОСОБА_4 квартири в гуртожинку було виявлено ще в квітні 2013 року, потім в 2015 році при проведенні перевірки. Пояснив, що раніше спірну квартиру АДРЕСА_3 займала сім`я гр. ОСОБА_5 , який був працівником військової прокуратури, та в свою чергу передав ключі відповідачу.

Відповідач ОСОБА_3 , який одночасно здійснював представництво інтересів відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперчив з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Пояснив, що з липня 2012 року разом зі сім`єю вселився та проживає у квартирі АДРЕСА_3 , в якій раніше проживав гр. ОСОБА_6 . Проживає у вказаній квартирі на підставі усного дозволу тодішнього керівника Західного регіонального управління ДПС України та прокуратури Західного регіону. Вказав, що здійснює сплату комунальних та інших послуг від імені ОСОБА_6 , на якого був виписаний особовий рахунок, утримує квартиру в належному стані. За вказаною адресою не зареєстрований. Вважає, що відсутність ордера не свідчить про самоправне зайняття приміщення. Іншого житла не має.

Представник третьої особи заявлений позивачем позов підтримав. Пояснив, що відповідачі незаконно зайняли жиле приміщення, призначене для проживання в ньому персоналу ДПС України та членів їх сімей, порушують законодавчо регламентоване та гарантоване право на житло.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розпорядження командира управління військ Західного напряму Прикордонних військ України №105 від 17.03.2003 року було прийнято рішення про передачу на баланс військової частини НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_2 з метою його використання, як службового житла для військовослужбовців прикордонних військ України (а.с.15).

Актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 06.05.2003 року було оформлено рішення державної технічної комісії про готовність до введення в експлуатацію 32-х житлових квартир гуртожитку на АДРЕСА_2 (а.с.11-14). Рішенням виконавчого комітету ЛМР від 05.09.2003 року №782 вказаний акт було затверджено (а.с.10), що тим самим свідчить про введення даного будинку як гуртожитку в експлуатацію.

Факт прийняття гуртожитку по АДРЕСА_4 на баланс позивачем було оформлено актом прийому окремою інженерно-будівельною ротою гуртожитку по АДРЕСА_2 від 20.10.2003 року (ас.16).

Юридичний статус приміщення за адресою АДРЕСА_2 як гуртожитку підтверджується ще й довідкою Окремого відділу технічного нагляду за будівництвом ДПС України №14/407 від 21.12.2015 року, зі змісту якої вбачається, що для обслуговування гуртожитку наявний штатний персонал в кількості 6 чоловік, які в свою чергу отримують за це заробітню плату (а.с.25).

Згідно службового завдання від 07.05.2015 року представником Львівського загальногарнізонної житлової комісії Західного регіонального управління ДПС України було доручено провести службову перевірку службових житлових приміщень у м.Львові (а..с18). В ході проведеної перевірки було встановлено факт самовільного зайняття сім`єю ОСОБА_4 , відповідачами по справі, службової квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим гр. ОСОБА_3 04.08.2015 року було направлено лист (а.с.19) із пропозицією звільнити займане приміщення, на який гр. ОСОБА_3 відреагував відмовою (а.с.20-21).

З пояснень відповідача судом встановлено, що спірну квартиру зайнято самочинно, тому відповідно до вимог ст.98 ЖК України, суд визначає статус відповідачів та членів їх сім`ї в даному житлі як тимчасові мешканці, які відповідно до вимог закону незалежно від часу проживання в самовільно зайнятому приміщенні не набувають права на нього. Тому як тимчасові мешканці підлягають до виселення відповідно ч.3 ст.116 ЖК України.

Єдиною підставою для вселення є ордер. Житлова площа надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету (ст.ст.127,128 ЖК України).

Суд вважає хибними покликання відповідача як законність свого проживання даний дозвіл керівників прикордонної служби та прокуратури, оскільки таке протирічить вимогам закону.

Крім цього, на думку суду не може бути підставою для визнання права на проживання в цьому гуртожитку факт оплати, оскільки на відповідача навіть не було оформлено особистого рахунку.

Тому суд приходить до висновку, що сім`я ОСОБА_4 є тимчасовими мешканцями і підлягають до виселення без надання іншого житла.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215,294 ЦПК України, ст..ст.98,116,127,128,129,130 ЖК України, суд,
в и р і ш и в:
Позов - задоволити.

Виселети ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з усіма проживаючими з ними особами з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого житла.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.
Суддя: Шеремета Г. І.