АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7828/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Сухомлінов С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

при секретарі Майданець К.В.,

за участю:

представника боржника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року по цивільній справі за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Єрмакової Олени Анатоліївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И ЛА:

У березні 2016 року старший державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Єрмакова О.А. за погодженням начальника відділу ДВС Дарницького РУЮ м. Києва звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон до виконання своїх зобов'язань покладених на нього рішеннями Дарницького районного суду м. Києва.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що боржник ОСОБА_5 ухиляється від виконання рішення суду яким з нього на користь ОСОБА_6 було стягнуто заборгованість у сумі 450 471,86 грн. Вказував, що боржник ОСОБА_5, крім паспорта громадянина України має ще паспорт виданий Республікою Ізраїль у 2012 році з яким продовжує виїжджати за межі України та ухиляється від виконання судових рішень.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2016 подання задоволено - тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_5 та громадянина Ізраїлю ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 450 471,86 грн. заборгованості.

В апеляційній скарзі представник боржника просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання. Вказує на неповноту з'ясування судом обставин справи та їх недоведеність, оскільки боржник не ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням суду.

В судовому засіданні представник боржника підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а відтак колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились в судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника боржника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з наявності факту ухилення боржника від виконання зобов'язань за рішенням суду.

З висновком суду про наявність підстав для задоволення подання щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до норм ЦПК України та Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» (ст. 6 вказаного Закону) одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Згідно із ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене у частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого листа, виданого 23.12.2015 Дарницьким районним судом м. Києва, було відкрито виконавче провадження № 49887222 щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 450 471,86 грн. заборгованості.

Звертаючись до суду з поданням державний виконавець вказував, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, проте жодного доказу такого ухилення суду не надав.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у виконавчому листі (а.с. 4-5) невірно вказана адреса ОСОБА_5, а саме: АДРЕСА_1. За цією ж адресою державним виконавцем було відкрито виконавче провадження (а.с. 8-9), направлялась вимога державного виконавця (а.с. 15) та складались акти державного виконавця (а.с. 14, 16). Однак, з копії паспорту ОСОБА_5 вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та станом на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вже був знятий з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою і з 22.12.2015 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3.

Таким чином, боржник не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження та не міг отримати вимогу державного виконавця про проведення виконавчих дій по виконанню рішення суду.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На переконання колегії суддів, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв 'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-ХІV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Звертаючись до суду з поданням державний виконавець надав суду копію виконавчого листа, копію заяви стягувача,копію постанови про відкриття виконавчого провадження, акт та вимогу в яких вказана не вірна адреса боржника, на яку відправлялись всі документи та за якою вчинено виконавчі дії, проте, як вказувалось вище адреса не відповідає даним паспорта про місце реєстрації боржника. Відтак, будь-яких доказів про належне повідомлення боржника щодо відкриття провадження та ухилення його від виконання зобов'язань, державним виконавцем не надано, а тому останнім не доведено ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Так, державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суд. Крім того, відсутні докази про обізнаність боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання.

Таким чином, у суду першої інстанції, за наявних у справі доказів, були відсутні підстави для висновку про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а відтак й були відсутні законні підстави для задоволення подання щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилученням паспортного документа.

При цьому, слід зазначити, що за наявності об'єктивних даних щодо ухилення боржника від виконання рішення суду державний виконавець не позбавлений права повторно звернутись до суду з відповідним поданням в порядку передбаченому законом.

У відповідності з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на викладене та враховуючи зміст заявлених апеляційних вимог, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, а саме, скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 - скасувати.

Постановити нову увалу.

В задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Єрмакової Олени Анатоліївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І.Оніщук

Судді Л.Д.Українець

В.А.Шебуєва