У х в а л а

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Амеліна В.І., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Прикарпатського управління бурових робіт про зобов'язання провести перерахунок чисельності служби пожежної безпеки Прикарпатського управління бурових робіт її укомплектування, належне підпорядкування та скасування наказу «Про зміну в штатному розписі», за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов'язати начальника Прикарпатського управління бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» Гуця А.Ю. звернутися до ПАТ «Укрнафта» і вирішити питання розрахунку чисельності служби пожежної безпеки Прикарпаського УБР, зобов'язати його утворити, укомплектувати службу пожежної безпеки Прикарпатського УБР, а також належним чином її підпорядкувати, та скасувати як незаконний наказ Прикарпатського УБР ПАТ «Укрнафта» від 11 листопада 2014 року № 1621 «Про зміни в штатному розписі».

На обгрунтуваня своїх вимог посилався на ті обставини, що з 1991 року він працює в ПАТ «Укрнафта», у 2000 році його було призначено на посаду інженера з охорони праці у відділ охорони праці Долинського УБР, яке у 2003 році шляхом злиття з Бориславським, Івано-Франківським та Надвірнянським УБР було реорганізовано у Прикарпатське УБР.

Зазначав, що бурові установки згідно норм вибухопожежної і пожежної безпеки відносяться до найбільш вибухопожежонебезпечної категорії А, однак на момент утворення Прикарпатського УБР у його організаційній структурі та в штатному розписі для організації і координування пожежно-профілактичних робіт не було передбачено служби пожежної безпеки, а також жодного інженера з пожежної безпеки.

З 01 серпня 2006 року на нього, як на інженера з охорони праці, без належного розрахунку чисельності служби пожежної безпеки, яка за розрахунками позивача повинна становити не менше трьох інженерно-технічних працівників, додатково було покладено обов'язки з пожежної безпеки, що зумовило для нього понаднормову роботу та порушує його трудові права.

У зв'язку з чим він неодноразово звертався до керівництва Прикарпатського УБР та керівництва «Укрнафти» з проханням про організацію розрахунку чисельності служби пожежної безпеки, утворення служби пожежної безпеки та укомплектуванням її спеціалістами з пожежно-технічною освітою, однак усі звернення залишилися без відповіді.

Наказом Прикарпатського УБР від 11 листопада 2014 року №1621 «Про зміни в штатному розписі» виведено посаду інженера з охорони праці і пожежної безпеки I категорії та введено посаду інженера з охорони праці I категорії та встановлено інженеру з охорони праці I категорії робоче місце в адміністративному приміщені ремонтно-виробничої бази з підпорядкуванням начальнику цієї бази, проте, підстав його переведення з апарату управління в структурний підрозділ не було, просив задовольнити позов.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно з'ясував та встановив обставини справи, надав належну оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України) та дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки заявлені позовні вимоги в частині зобов'язання начальника Прикарпатського УБР ПАТ «Укрнафта» звернутися до ПАТ «Укрнафта», яка має правовий статус суб'єкта господарювання і вирішити питання стосовно розрахунку чисельності служби пожежної безпеки та зобов'язати утворити, укомплектувати службу пожежної безпеки Прикарпатського УБР, а також належним чином її підпорядкувати стосуються виключно питань, які підприємство визначає самостійно щодо організаційної структури, встановлення чисельності працівників та штатного розпису (ст. 64 Господарського кодексу України), тому правових підстав для задоволення цих вимог немає.

Крім того, позивач надав згоду на переведення його з посади інженера з охорони праці і пожежної безпеки I категорії на посаду інженеру з охорони праці Iкатегорії, а зміст наказу від 11 листопада 2014 року в частині встановлення робочого місця позивачу в адміністративному приміщені ремонтно-виробничої бази вказує на те, що підприємство здійснило переміщення позивача, яке є мотивованим, таким, що здійснено відповідно до вимог закону (ст. 32 КЗпП України), зумовлено інтересами виробництва, позивача переміщено на тому ж підприємстві в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості у межах спеціальності, кваліфікації та посади, і трудові права позивача не порушені, оспорюваним наказом позивачу збережено категорію, оклад та зменшено обов'язки, а саме, відмінено обов'язки по пожежній безпеці, тому підстав для визнання незаконним та скасування цього наказу та задоволення позову немає.

Судами правильно застосовано закон, що регулює відносини, які виникли між сторонами, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 213, 214 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.І. Амелін

О.В. Попович