АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД» за довіреністю - ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД», третя особа Профспілковий комітет Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД», про поновлення на роботі, скасування запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Автосаміт ЛТД» про поновлення на роботі, скасування запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в якому просив поновити його на роботі та скасувати запис у трудовій книжці; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.05.2015р. по день ухвалення судового рішення; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 2009 року працював на посаді оператора диспетчерської служби ТОВ «Автосаміт ЛТД». Наказом №25-ВК від 07 травня 2015 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня).

Позивач посилався на те, що звільнення здійснено незаконно, оскільки він з 07.05.2015р. по 09.05.2015р. знаходився в стані тимчасової непрацездатності, що підтверджується відповідним листком непрацездатності.

Справа № 753/9228/15
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6985/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Поновлено позивача на роботі на посаді оператора диспетчерської служби ТОВ «Автосаміт ЛТД» з 07 травня 2015 року.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ТОВ «Автосаміт ЛТД» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 51 585 грн., а також моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Автосаміт ЛТД» за довіреністю - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послалася на те, що суд першої інстанції не правильно оцінив докази по справі, взявши до уваги тільки один доказ позивача, а саме лікарняний лист, та не взяв до уваги інші докази, які, на думку апелянта, підтверджують ту обставину, що позивач не перебував на лікарняному у день звільнення - 07.05.2015р., а до лікаря звернувся вже на наступний день.

Крім того, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не правильно здійснений розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу та взагалі не відображений у мотивувальній частині рішення суду.

Також, апелянт зазначає, що на момент звільнення відповідачу не було відомо про те, що позивач знаходиться на лікарняному, оскільки він не надав товариству листок не працездатності, а тому, на думку апелянта, відповідач діяв правомірно.

Представник ТОВ «Автосаміт ЛТД» в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутністю не з'явившихся осіб, які беруть участь у справі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом директора ТОВ «Автосаміт ЛТД» №25-ВК від 07 травня 2015 року позивача було звільнено з посади оператора диспетчерської служби на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) за прогул (втому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважної причини.

Також встановлено, що з 07 травня 2015 року по 09 травня 2015 року позивач перебував в стані тимчасової непрацездатності, що підтверджується листком непрацездатності серії НОМЕР_1, виданим Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Дарницького району м. Києва, оригінал якого було досліджено в судовому засіданні.

07 травня 2015 року відбулись збори профспілкового комітету ТОВ «Автосаміт ЛТД», на яких було розглянуто подання директора щодо звільнення позивача з посади оператора диспетчерської служби за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважної причини, на яких профспілковим комітетом надано згоду на звільнення позивача згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що жодних доказів на спростування правомірності видачі листка непрацездатності позивачу під час судового розгляду встановлено не було, а трудове законодавство України забороняє звільняти працівників під час їх тимчасової непрацездатності.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апелянтом не надано доказів та обґрунтувань, які б підтверджували незаконність рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно оцінив докази по справі, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Чинним законодавством встановлено, що перебування особи на лікарняному підтверджується листком непрацездатності, виданим компетентним на це лікарем.

Так, на підтвердження перебування на лікарняному 07.05.2015р. ОСОБА_2 надав суду першої інстанції листок непрацездатності Серії НОМЕР_1 (том 1, а.с.4).

Даний документ є беззаперечним доказом на підтвердження перебування ОСОБА_2 на лікарняному з 07.05.2015р. та вказана обставина не може підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта про те, що вказаний листок непрацездатності сфальсифікований є безпідставними, оскільки даних про те, що представники ТОВ «Автосаміт ЛТД» якимось чином намагалися визнати його недійсним чи зверталися до правоохоронних органів про його фальсифікацію матеріали справи не містять та відповідачем а ні в суді першої інстанції, а ні під час апеляційного перегляду судам надано не було, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 насправді не звертався до медичної установи 07.05.2015р., а зробив це на наступний день - 08.05.2015р.

Так, згідно інформації листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» від 01.07.2015р., адресованого директору ТОВ «Автосаміт ЛТД», громадянин ОСОБА_2 дійсно перебував на амбулаторному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» та йому на час лікування був виданий листок непрацездатності Серії НОМЕР_1 з 07 травня по 09 травня 2015 року (том 1, а.с.166).

Також у матеріалах справи міститься належним чином завірена копія корінця з листка непрацездатності, виданого ОСОБА_2, яка була надана суду Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2», відповідно до якої листок непрацездатності був виданий позивачу 07 травня 2015 року (том 1, а.с.180).

Згідно завіреної копії журналу реєстрації амбулаторних хворих, яка була надана суду Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2», ОСОБА_2 дійсно був зареєстрований хворим у вказаному підприємстві саме 07 травня 2015 року (том 1, а.с.182 на звороті, том 2, а.с.105-128).

Згідно завіреної копії журналу реєстрації листків непрацездатності, яка була надана суду Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2», ОСОБА_2 дійсно був виданий листок непрацездатності Серії НОМЕР_1 на період з 07 травня по 09 травня 2015 року (том 1, а.с.184-185, том 2, а.с.146-150).

Тобто, матеріали справи містять достатньо належних доказів, які підтверджують ту обставину, що ОСОБА_2 звернувся до лікувального закладу саме 07 травня 2015 року, що не було спростовано відповідачем жодних належним та допустимим доказом.

Необґрунтованими є також і доводи апелянта про те, що на момент звільнення відповідачу не було відомо про те, що позивач знаходиться на лікарняному, оскільки він не надав товариству листок не працездатності, а тому, на думку апелянта, відповідач діяв правомірно, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 був тимчасово непрацездатний з 07 травня 2015 року по 09 травня 2015 року.

Наказ про його звільнення був винесений 07 травня 2015 року, тобто в період його непрацездатності, що унеможливило надання підприємству листка непрацездатності.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції зробив не вірний розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача. Проте, з урахуванням того, що суд першої інстанції здійснив не вірний розрахунок, але не в бік більшого нарахування суми, на що посилається апелянт, а в бік меншої суми, яка підлягає стягненню на користь позивача, а сам позивач рішення суду не оскаржував, колегія суддів вважає, що підстав для його скасування в цій частині немає.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно розглянув справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладене, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД» за довіреністю - ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді