АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/506/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2038/16Головуючий у 1-й інстанції Новак Д. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді:ОСОБА_1

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос"

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 07 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" Диканського району, третя особа без самостійних вимог на боці позивача ОСОБА_3 агропідприємство "Диканське" про повернення майна з чужого незаконного володіння.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1,

В С Т А Н О В ИЛ А:

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 07 червня 2016 року позов задоволено, зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Колос" Диканського району повернути зі свого незаконного володіння позивачеві ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 3,3364 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 № 616238, виданого 28 лютого 2003 року, що знаходиться на території Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області, у зв'язку із закінченням 11 жовтня 2015 року строку дії договору оренди зазначеної вище земельної ділянки.

Вирішено питання стягнення судового збору.

З вказаним рішенням не погодилось Товариство з обмеженою відповідальністю "Колос" Диканського району, директор якого ОСОБА_4 у поданій апеляційній скарзі з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, якими обґрунтовує рішення, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права прохає скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження по справі.

Посилається на те, що не порушували прав позивача на вільне володіння та розпорядження земельною ділянкою, яку вони, як вважають, використовують на законних підставах відповідно договору оренди від 11.10.2005 року, державна реєстрація якого проведена 07.08.2007 року та від дати державної реєстрації рахується строк дії договору.

Вважають, що в даному випадку спір існує між позивачем та ПАП «Диканське» та відповідачем та ПАП «Диканське» з приводу тлумачення умов договору оренди.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції вірно встановив, що позивачу ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 616238належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,34 га в межах згідно з планом розташована на території Диканської селищної ради (а.с.6).

11.10.2005 року ОСОБА_2 та ТОВ «Колос» уклали договір оренди зазначеної земельної ділянки, скріпивши його підписами.

П. 6 Договору оренди сторони погодили, що він укладений терміном на 10 років.

Згідно п. 20 договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Того ж дня підписано акт приймання-передачі, за яким вказану земельну ділянку передано ТОВ «Колос» (а.с. 26-27).

Отже, позивач передав її, а відповідач прийняв у користування земельну ділянку строком на 10 років.

Також судом встановлено, що позивач розпочав отримувати орендну плату від ТОВ "Колос" з дня укладення та підписання договору оренди землі 11.10.2005 р., задовго до моменту його державної реєстрації.

Згідно п. 36 договору оренди землі, дія договору зокрема припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 7 договору оренди землі визначено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Також у даному пункті вказано, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Згідно зі ст. 2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (у редакції, що діяла на момент укладення договору), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту ч. 1 ст. 15 ЗУ "Про оренду землі" (у редакції, діючій на момент укладення договору) вбачається, що істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є строк дії договору та умови і строки передачі земельної ділянки орендарю.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленої форми.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору і не впливає на факт його укладення (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постановах від 18 грудня 2013 року по справі № 6-127цс13 та від 25 грудня 2013 року по справі № 6-118цс13).

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. В іншому випадку це давало б можливість одній із сторін зловживати своїми правами, умисно затримувати державну реєстрацію договору оренди землі і безпідставно продовжувати дію договору оренди всупереч волі власника землі.

Ці висновки суду ґрунтуються на положеннях правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 лютого 2014 року по справі № 6-162цс13.

Відповідно до ст.ст. 31, 34 ЗУ "Про оренду землі" (як у редакції, діючій на момент укладення договору, так і чинній на даний час) договір оренди землі припиняється, у тому числі, і в разі закінчення строку, на який його було укладено. У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Частиною першою ст. 777 ЦК України закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

Стаття 33 ЗУ "Про оренду землі" фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, частинами першою-п'ятою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування ч. 1ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Разом з тим, ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Частинами 8, 9 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

Згідно ст. 34 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх потреб.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави володіє ним.

Встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сторони реалізували свої права за договором оренди землі у момент передачі земельної ділянки у користування, а подальша його державна реєстрація 07.08.2007 р. після його укладення лише підтвердила реальність уже укладеного і виконуваного договору.

Оскільки договір укладений 11.10.2005 р. строком на 10 років, правовідносини за договором припинилися 11.10.2015 р.

Отримавши від позивача лист від 09.06.2015 р. про відсутність намірів поновити договір оренди та з проханням повернення земельної ділянки, який відповідачем залишено без реагування, позивач вважав, що договір оренди припинився, намірів скористатися переважним правом на укладення договору ТОВ «Колос» не виявив, жодних дій щодо цього не вчинив, тому використовував земельну ділянку без правових підстав. Додаткової угоди між сторонами не було укладено та, за їх поясненнями, таких намірів вони не мали. Зі змісту листа відповідача від 07.07. 2015 року вбачається, що він ознайомлений із тим, що позивач не бажає поновлювати договір на новий строк. В подальшому, позивач 29.12.2015 року уклав договір оренди з ПАП "Диканське» на більш вигідних, з його слів, умовах, що узгоджується з положеннями ст.ст. 6, 627 ЦК України.

Оскільки земельною ділянкою відповідач володіє не на законних підставах, суд ухвалив обгрунтоване рішення про повернення її з незаконного володіння ТОВ "Колос" позивачу.

Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують, відтак не заслуговують на увагу колегії суддів та фактично зводяться до незгоди з рішенням.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про задоволення позову.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" відхилити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1